67 



příbuzné plameny rdznřcovalo : nenacházela se píírodovCda v podobní šfaslných okolno- 

 stech. Řekové, hicdiijící ve prírodí ideální a ('^lovecký obsah, nebyli v lé míře naklo- 

 něni k reální přírodovědě, jako k filosofii a k uměním: vzácný úkaz mezi nimi, Ari- 

 stoteles, kterýž důmyslným geniem na pravou cestu uhodiv tak bystré obadání přístup- 

 ných mu tvorův živočišných provedl a tak hluboké z nich pohledy na jiřírodu čerpal, 

 že za našich dnův teprve s užasnutím jim porozuměno, zůstal bez následovníkův. Aniž 

 pak praktičtí Kimané čehos valného dovedli, jejich známost jiných světa částí, nežli nad 

 kterými vládli, byla velmi povrchní : vláda a užitek z dobytých zemi byly jim zřetelem 

 hlavním. Plinius starší sebral sice s velikou pilností, jak sám se honosí, z půl třetího 

 tisíce spisovatelův látky rozličné, ale ani ty soudným duchem v celek neuvedl, aniž 

 z vlastního zpytování vdeciil ducha v tuto spoustu. Nejvíce skoumaly se ješlě lékařské 

 vlastnosti bylin, ve kterémž smyslu Dioscoridcs Cilieký roslliny zpytoval, stav se tím 

 původcem tak zvané „materia medica," a důležitým zřídlem pro praktické lékaře svých 

 vlastí. Onť již u 600 rostlinách, jež na svých dalekých cestách byl poznal, zprávu dává. 



Středověk spokojil se znáním polo rozuměných děl těchto mužův, jejich vykládáním 

 a rozváděním — aby kdo sám přírodu byl obral za předmět neprostředného skoumání, 

 na tu myšlénku nepřipadl v školské své moudrosti věk ten, ve kterémž nic nebylo vzác- 

 nějšího nad novou a dobrou myšlénku. Konečně ale předce nacházelo se, že nemohou 

 rostliny na domácích luhácb rostoucí býti všecky tytéž, které byli Dioscorides nebo Pli- 

 nius v Malé Asii, na italských a řeckých nivách pozorovali, a tudíž obracen zřetel na 

 samu přírodu domácí. Tu vydal Otto Brunfels, Mohučan , r. 1532 obrazy bylin dle 

 přírody kreslené, a Fuchs, poznavší a sebravší doposavad nejvíce rostlin, r. 1542 svůj 

 bylinář. Tím když množili se počínala zásoba poněkud poznaných rostlin, nastala po- 

 třeba, uvésti zákonnost a pořádek v stávající látku, což staří byli zanedbali, a slabý 

 pokus o sc.lavování dle podobnosti učinil lékař Bock čili Tragus r. 1539. Vyšší stu- 

 peň v botanice bylo snažení znamenitého učence Konráda Gesnera, jenž nejprve na 

 určitých známkách, vzatých od květu a plodu, zakládati hleděl pokolení rostlin nade druhy 

 neb rody. Jsou totiž ve přírodě určité formy, z nichž každá na množství jednotnikův, 

 třebas nepodstatnými známkami, velikosti, barvy proměnou ald. se lišících, tatáž nepro- 

 měněiič se objevuje, pročež jednotníky ty za totožné, za jednotníky téhož rodu (spe- 

 cies) máme, jakož i forma ta zase na všecky potomky jejich přechází. Jelikož tyto tvary 

 jsou něco stálého, neproměnného , musí také všecky stálé známky na rostlině shodo- 

 vali se v témže rodu. Nalézáme dále, že jisté rody jen v některých těch známkách se 

 shodují, a dle toho vůbec větši podobnost spolu mají, než s jinými rody — že jsou je- 

 nom různé tvary jednoho vyššího pojmu, kterýž nazýváme pokolením (genus). Rod tedy 

 tvořen jest po zákonu stejnosti neb totožnosti, pokolení po zákonu podobnosti ; příroda 

 tvoři jenom jednotníky, avšak rod i pokolení jsou potud přirozené, pokud oněmi zákony, 

 v přírodě samé panujícími, se řídí. Poněvadž pokolení jest pojem vyšší, obecnější nežli 

 rod, nemohou jej všecky stálé známky skládali, nýbrž jen nejpodstatnější a nejvážnější. 

 Tyto jsou známky květu a plodu, v nichžto celá podstata roslliny takměř zahalena jest. 



Tím spůsobem možná od pokolení vždy k vyšším, obsahem užším, ale rozsahem 

 širším jednotám se povznášeli, když, rovněž podle podobnosti, jednoty nižší v jistých 

 známkách se shodující pod jednotu vyšší zahrnujeme; tak dostáváme řady a třídy. Tento 

 spůsob vyvinování pojmuv slově rozlučný neb analytický. Takový soubor čiánkovitě 

 nad sebou se pojících jednot jest soustava (systém) , a sice přirozená, poslupuje-li 



5» 



