68 



z předu vyloženým spůsobeni, neustále podobností se spravujíc. Jest ale je: tě druhý 

 možný spůsob sestavování, kterýž shora od nejvyššího přijatého pojmu počínaje, dolů 

 až k pokolením a rodům sestupuje ; tento přijímá libovolnč některou důležiirjší známku, 

 n. p. od plodu, od obalův květových atd., jejížto rozličnosti stanoví třídy a řády ; loto 

 jest methoda skladná, synthelická , a systém podle ni založený slově umělým. Poněvadž 

 známky, z nichž soustava uměle vyvozena býti může, rozmanité jsou, může i mnoho 

 soustav umělých stávati ; pravá přirozená soustava jest jen jediná. 



Tak již Gesner soustavu utvořiti se snažil podle částek květu a plodu, avšak zů- 

 stala pouhým obrysem. Gesner získal si i tu zásluhu, že dal první příklad založením 

 sobě soukromné sice, však s oblibou pěstované botanické znbrady. První veřejná za- 

 hrada botanická zřízena byla r. 540 při Paduanské universitě, vzor len dokonce 16. sto- 

 letí i v jiných městech byl následován. Tak stala se botanika předmětem veřejného 

 studium. Cesty po Evropě I do cizích dílův světa, jmenovitě i do nedávno odkryté Ame- 

 riky podstoupeny jsou od mnohých značných botanikův, kteří nově nalezené rostliny 

 popisem známými činili. Proslavili se mužové, kteří netoliko sbírali a popisovali, alebrž 

 podle Gesnerova příkladu vší snažností systém synthetickou melhodou hledali ; Vlach Ce- 

 salpina, Britové Ray a Morison, Němci Pavel Herrmann, Rivin a jiiu'. Jmenovati sluší též 

 Bauhina, jenž si zásluhy získal o ustanovování pokolení. Jiní, jako Cesalpina, Zalužanský 

 obraceli svou pozornost k prozpytováni jednotlivých částek rostlinných, i počali též pře- 

 mýšleti o bytosti rostlin, o jejich úkazech , a piolříbenějším okem dozírali k vlastním 

 úlohám botaniky. Nebof při všem tehdejším snaženi byla botanika ještě předaleko od 

 svých nejvyšších úloh vzdálena. Věk tehdejší nebyl ještě ani tam dostoupil, aby jenom 

 požadování Aristotelovo byl pojíuial, že totiž nejprve se žádá od pHrodozpylce, aby 

 pochopil a seznal úkazy samé, potom jejich příčiny a naposledy jejich povstání neboli 

 vyvinutí. Nebof teprve první částka toho požadování zaujímala poněkud skoumatele, 

 proskoumávání totiž úkazův, celých rostlin a jejich dílův, ale dle zevnějšku toliko, hlavně 

 jen k účelu systematickému, a s výsledkem nedokonalým. Systematika byla nejposled- 

 nějším cíleni, ku kterému všecky pokusy umělých soustav směrovaly, idea přirozené sou- 

 stavy nebyla ještě osvědomělá. Botanika byla deGnována co část přírodovědy, jejímž 

 navedením nejsnadněji a s nejmenším namáháním možná rostliny určiti a v paměti za- 

 chovávati. Tak psal sám slavný Boerhaave. Mezi rostlinami tehdy známými , asi 

 k 8000, nebyly ještě vůbec platné, ostře obmezené rody a pokolení vystaveny, každý 

 botanik tvořil svoje — a tak byla neurčitost a zmatenost jak v rozeznávání tak i v no- 

 menklatuře. V poslední se proslavil zatím geniální Francouz Jos. Pilton de Tournefort 

 (nar. r. 1656); on stanovil pokolení určitá, kteráž známkami od plodu vzatými obmezil, 

 dal jim vlastní generická jména a podřadoval jim rody a odrůdy. Tato ustanovení 

 a nový, přiměřenější systém, podle jakovosti květových obalův roztříděný, získaly mu 

 všeobecné uznání a vrchní autoritu v botanice. 



Ohlédnuvše se takto, co nejstručněji možná, na tehdejší stav botaniky, nad nějž 

 zoologie a mineralogie aspoň v lepších okolnostech se nenacházely, můžeme již směle 

 provázeti Línnaea na jeho nové dráze, v Hollandsku započaté. Lianaeus, vypluv z Hel- 

 singborgu, cestoval přes Helsingor a Lubek přímo do Hamburku, kdežto jej pěkné za- 

 hrady a sbírky přírodnické k zůstání vábily. Bylf on ochotně přijat od mnoha zaslou- 

 žilých mužův a přátel přírodní vědy, mezi nimiž byl licenciát Dr. Spreckelsen, který se 

 hostu svou výbornou knihovnou propůjčil, Dr. Janisch, prof. Kohl, purkmistr Anderson 



