71 



uchránil, kleréž také, ač hostinský Arlediho, nejsa zaplacen, zadržoval je v zástavě, Slé- 

 <lruu výplatou od ClifTorda poskytnutou získal. 



Zatím byl Linnaeus pořádáním zahrady Hartekampsktó a vypracováním dčl svých 

 tak zaměstnán, že r. 1736 kromř jmenovaných dvou spisův vydal jenom ještě popsání 

 banánu obecného (Musa ClifTorliana) v zahradě Clillbrdově kvetoucího. 



Důiežiljm byl pro Linnaea rok 1736 zvláslě cestou do Anglicka, již na útraty 

 Clillordovy k obohacení zahrady jeho novým zvláště amerikánským semením v letě na- 

 stoupil. V Londýně navštívil nejprve baroneta Jana Sloana, znamenitého sběratele a zna- 

 tele přírodnin, jemuž odevzdal od Boerhaava porufujicí list lak pochlebný, že Sloane, 

 jsa co starý muž v porovnáni slaven s mladým povýšencem , více se z toho rozmrzel 

 než zuchotněl. Nicméně popřál mu jako všem cizincům volného přístupu k svým sbír- 

 kám. Navšliviv botanickou zahradu v Chelsea a obdržev od prof. Millera mnoho vzác- 

 ných rostlin odtamtud, odebral se Linnaeus ku přední vysoké škole zemské do O.xfordu, 

 kde slavný botanik Dillen vyučoval. Tento byl skrze dobrou řadu let dozorcem zahrady 

 přírody milovných bratří SherardQv v Ellhamu, spolu pak učil v Oxforde, kdež WiUiam 

 Sherard schválně kathedru botaniky pro něj byl zřídil. Onf o rozplozování rostlin, zvlá- 

 ště mechův , pěkná skoumání ještě před Linnaeem ěinil a později zvláště přírodopisem 

 mechů zasloužilým se stal. Když Linnaeus přišel učinit mu svoji poklonu , byl Jakub 

 Sherard právě u něho. To jest ten mladík, řekl Dillen po anglicku, obrátě se k Sherar- 

 dovi, jenž v celé botanice zmatek činí. Linnaeus činil se nerozumě, ač slovo confounds 

 (lat. confundit) mu smysl řeči vysvětlilo. „Procházíme se potom," vypravuje Linnaeus svým 

 lakonickým slohem, „všickni tři v zahradě, vidím tu ponejprv hledík (Anlirrhinum minus), 

 i ptám se Dillena, jaká to rostlina ? — A nevíš ? odpověděl. — Smím-li květ utrhnouti, 

 brzy to zvím. — Vezmi ! on na to — a pověděl jsem jméno. Třetího dne vida , že 

 Dillen uzamknutým setrvává a peníze mé docházejí, prosím jej, aby mi po sluhovi svém 

 vůz k odjezdu opatřil, což učinil. O jedinou přízeii tě prosím, praviljsem; oznam, pročs 

 onehdy ta slova o mně pověděl. Zdráhav se nějakou chvíli přinesl Dillen moje Pokolení 

 rostlin, jejichž polovici Gronov bez mého vědomí mu byl přislal ; na každé téměř straně 

 bylo NB. Což to značí? ptám se. — Tolik nepravých pokolení, kolik znamínek ve tvé 

 knize. — Já tvrdím, že pravé jsou, aneb nejsou-li, aby mne poučil. I proskoumali jsme 

 více rostlin, a známky pokolení byly právě tak, jak jsem byl napsal. Podiviv se Dillen 

 pravil : Neodcházej ještě , a podržel mne celý měsíc u sebe a dal mi byliny živé, jaké 

 jsem žádal pro ClilTorda.'' Ačkoliv Dillen se nesklonil k tomu, aby soustavu a obnovu 

 Linnaeovu přijal a vždy žárlivost jakousi choval, vážil si ho nicméně velice. 



Linnaeus učiniv ještě jiné důležité známosti v O.xfordě a Londýně, vrátil se v záři, 

 s bohatou kořistí rostlin k svému ClilTordovi, který jej s otevřeným náručím přijal, anf 

 mu jen as 14 dni k ceslě byl poskytnul. Ještě téhož roku učinila jej císařská společnost 

 věd svým členem, přidajic mu název Dioskorida U. Příležitost ale, urvali si nové lístky 

 k věnci cestou na předhoří Dobré Naděje, k čemuž Boerhaave mu radil , Linnaeus od- 

 mítnul, předstíraje svou severskou krev horkých krajin nezvyklou, ačkoliv vlastně to jej 

 zdržovalo, že měl doma zaslíbenou nevěstu. 



Rok 1737 byl přede vším spisovatelským pracím věnován na lichém sídle Harte- 

 kampu. V tomto roce vyvinul Linnaeus takovou činnost, jakou jiní ani v celém živobytí 

 neprojevili, vydal totiž okolo 200 tištěných archů a vyslal di světa díla, ovšem již ve 

 vlasti počatá a rozvržená, jimiž nový obrat v botanice uaslal. Bylyf to ; Pokolení rosí- 



