73 



ducha, odmítna urazili nevdékom svtího dobroděje a uíiteie, zařež navrhl prostředni 

 cestu, aby pomoci jeho vypracoval nový systém botaniky, s íímž Royen by! srozumřn. 

 I zůstal Linnacns, pomáhaje též dennfi priteli Gronovu na jeho Floře virginské' a Zahradě 

 Leydenské, v kterýchžto spisech nejprve Linnacových zásad o pojmenováni šetřeno. 

 Krom těchto práci ještě nočním psanim toho dovedl, že památce nešfastného Arlediho 

 Ryboslovi (Ichlhyolngia), svoje Třidy rostlin (Classcs i>lanlarum) , stručný lo přehled 

 soustav cizích i jeho vlastni, a Doplřiky k pokolením vydati mohl. 



Příjemně uplývali Linnaco\i dnové v Leydcnu v kruhu výborných, již svrchu 

 jmenovaných přátel, jevících čestnou uznalost k zásluhám a přátelskou náklonnost k la- 

 hodné povaze jeho. Tím méně přestal Boerhaave péči vésti o svého miláčka, i zpome- 

 nul zase příštího r. 1738 na něj, když měl uprázdnéné výnosné místo lékařské v Su- 

 rinamu obsadili, kteréž však Linnaeus nepřijal, navrhnuv tam Barlsche, jednoho z mla- 

 dých svých přátel. Než Linnaeus opustil Leyden, byl již churavějíci Boerhaave svou 

 prsní vodnalelnosli tak sklíčen, že ani ležeti nemohl, nýbrž přímo seděti musil. Nikdo 

 nebyl připuštěn, jen Linnaeus směl přistoupiti políbil ruku svého velikého učitele a dál 

 jemu zarmoucené: Vale! Tu vzal důstojný, slabý stařec ruku jeho ve svou a taktéž 

 k ústům ji přitisknul, řka: „Jáf svá léta prožil, a vykonal seč jsem byl. Bůh dochovej 

 tebe, jemuž tu vše teprva nastává, nebof mnohem více ještě svět od tebe očekává. 

 Zdráv bud, můj milý Linnaee I" Pro slzy nemohl promluviti více. Přišed Linnaeus 

 domů, obdržel od něho přislaný skvostný exemplár jeho chemie. 



Také Linnaeus onemocněl na jaře následkem přílišného namáháni na prudkou 

 zimnici, z kteréž ho van Swieten jen s velikou těží vyléčil. V tom čase navštívil jej 

 ClifTord, čině mu výčitky že ho opustil, moha predee v Leydenu se zdržeti, a prose, 

 by pobyl u něho, dokud se nezotaví ; u něhož tedy Linnaeus ještě po více neděl nej- 

 štědřejšího pohostinství užil. Že však povětří hollandské jeho úplnému ozdravení ne- 

 přálo, a jeho lásce ve vlasti zrada hrozila, toužil ukrátiti svého pobytu v cizině. Přítel, 

 skrze nějž Linnaeus své nevě.sté psaní posílal, zneužil v té míře důvěry léto, že se sám 

 o ni ucházel. Urychlil tedy Linnaeus cestu přes Antorf a Brussel do Paříže. Tam jej 

 byla sláva jeho opravdu již předešla. Antonín de Jussicu, lékař a professor botaniky, 

 jemuž i pochlebný poručný list od Royena odevzdal, a jeho bratr Berniird , demon- 

 strátor botanické zahrady, nejčelnější bctanikové francouzští, přivítali jej s nejupřímější 

 laskavostí. Jejich ochotou prohlížel krásnou zahradu, herbáře obou Jussicu, Toiirneforta, 

 Vaillanta, Suriana, a scházíval se denně s Reaumurem, hmyzoslovcem a vynálezcem 

 teploměru, Obrielem, la Serrem a jinými. Bernard Jussicu jemu k poctě obstarával vý- 

 lety do okolí, aby hostu svému rostliny tarnni ukiizal. 14. června Ayvolila jej akademie 

 věd za svého korrespondenla, ano president du Fay podával mu roční plat a přijetí do 

 počtu členův, kdyby měl chuf stáli se Francouzem. Než Linnaca táhla touha do vlasti 

 a k milence, pro které již více nabídnuti v cizině byl odmrštil ; též neměl chut učiti se 

 francouzštině. Vůbec pozorovati sluší, že sám neřád a s nevelkým prospěchem svůj čas 

 na učení se řečem vynakládal, takže ani francouzsky, ani anglicky, laponsky , německy, 

 anobrž ani hollandsky po tříletém pobytí v Hollandě se obstojně nenaučil; také všude 

 mezi učenci latinskou řečí, vedle níž jen švédskou mateřštinu dobře uměl, se obešel. 



Jakkoli dostávalo se Linnaeovi příznivého a slavm-ho přijeli od mužův nejvýleč- 

 nějších, nemohl předce obstáli bez protivníkův. Všecky převraty, i ve vědě, vzbuzují ruch 

 a zápas odporných sil. Ani z ctitelův jeho nesklonili se všickni k účinnému uznání 



