74 



a přijeli jeho novot pro návyk a samomilenslví. Ktorí se lim ale cílili uraženými, vi- 

 douce své nálezy a mínéní podvracované, netajili rozhořčenost svou proti novému dik- 

 tátoru. Mezi poetem jeho lelidejších a pozdějších odpůrcův vytkneme pouze dva, ku 

 kterýmž z chování rozličného charakter Linnaeův jasně vysvítá. První z nich byl Alr- 

 brecht Haller, slavný fysiolog, lékař, botanik a básník německý, který tehdáž v Gol- 

 tinkách byl učiněn professorem, a již nejeden stupeň k své velikosti byl položil. Pro- 

 slýchalo se, že mini písemně proti Linnaeovu pohlavnímu systému se opříti. Vážnosti 

 k němu i nepokojem dohnán, psal mu Linnaeus 1737 sám smířlivý list, z něhož některá 

 místa položím : „Pokud mohu, rád bych odstranil Vaši nevoli, bylo by mi nanejvýš ne- 

 mílo, kdybych vás nepřítelem míti měl. Mír budiž mezi námi! Oznamte mi, čím jsem 

 vás na sebe popudil, a chci vám dosti učiniti. Nikdy jsem svůj systém za přiro- 

 zený nevyhlašova!, slanete-li se vy tvůrcem takového, ochotně vám ustoupím. Znamenal-li 

 jste jiné bludy při mně, vy, jsa moudřejší, promiňte je. Kdož zůstal bez zablouzení 

 v přešiiém poli přírodním? Kdož mohl všecko dostatečně pozorovati? Hrozím se, 

 s vámi boj podstoupiti, nebof, ať podlehnu, af zvítězím, vždy hanbu a škodu při tom 

 vidím. Kdož vítězí bez poranění? Mně a snad i vám jest čas k podobným půtkám 

 příliš drahocenný. Hle, to jest protivník, jehož podstoupiti zamýšlíte, kterýž opět 

 a opět o mír a o přátelství vaše co nejsnažněji prosí." — Ukázalo se, že nepravá 

 byla pověst o podobném zámyslu Hallerově, kterýž Linnaeovi takto se vyjádřil : ,Yás 

 a Dillenia neřád bych viděl sobě nepřáteli. Nebof vy jste četli v oné knize, v které 

 i já — ve přírodě." A přátelský poměr mezi oběma slavnými muži stále trval, i tenkráte, 

 když jejich náhledy se nesrovnávaly. 



Jiný ale protivník soustavě Linnaeově boj veřejný vypověděl, professor Petro- 

 hradský Siegesbeck, též Němec, povrchni to, mělká hlava, kteréž každá i nejsměšnější 

 zbraň byla po chuti. Krásnými peroracemi vinil systém pohlavní z necudnosti a škod- 

 livosti pro mládež, a natropil takto hluku v učeném světě. Linnaeus mlčel a nechal jiné 

 odpovídati, jakož v skutku Brovvallius, tehdáž prufešsor, později biskup v Abo, a pro- 

 fessor Gledič v Berlíně uchopili se jeho zastání proti onomu svádlivci, čehož konečný 

 výsledek byla Siegcsbeckova vlastní potupa. 



Již ale vrafme se k Linnaeovi, opouštějícímu Francouzy. 



Linnaeus přijel do Rouenu, kde vstoupil na lod, jejíž plachty příznivý vítr hnal ku 

 břehům vlastenským u Helsingborgu. Navštiviv sestárlého otce a nevěstu ve Fahluně 

 octnul se v září 1738 ve Stockholme. 



III. Linnaeovo působení ve vlasti, od r. 1738 — 1778. 

 Nenadal se Linnaeus, tolikerými poctami v cizině vyznamenaný, že jej otčina 

 jako cizince přijme. Zkoušeti musil sám na sobě pravdu přísloví, že prorok ve vlasti 

 ničím není. Počal tedy praktické léčeni, ale žel ! botanikovi, lékaři neznámému nechtěl 

 nikdo ani život svého psíka svěřiti. O tak smutném osudu dověděl se Haller, i umínil 

 si velikomyslně postoupiti jemu svou botanickou professuru a zahradu v Gottinkách, 

 ješto sám do švýcarské vlasti navrátiti se vůli měl. Náhodou ale pozdržel se list Halle- 

 rův od 24. listopadu 1738 až do 12. srpna následujícího roku na cestě, v kterémžto 

 čase Linnaeovy okolnosti se byly polepšily. Hluboce dojat psal nicméně Hallerovi ta 

 ki-ásná slova : „Tisíckráte žehnal jsem v hrobě Herrmanna, který, když Tournefort ještě 

 zaopatřen nebyl, šlechetně podával mu své místo, chtěje jiného sobě hledati. A co o 



