75 



vás říci mám? Pn;s|i(iliiilio milujete, k sobO zovelc; bratr sotva bralrii, sotva otec jedi- 

 nému synu tolik utini. Viie lidi viděl jsem, mnozi nirie milovali, ale žádný tolik laska- 

 vosti mi neprokázal jako vy. Rád bych slovy diky vzdával, avšak svaté zachovám co 

 živ, a jiní po mni', Míše jméno." 



Nabídnutí Hallerova Linnaeus nepřijal, nebof potřebou denního ciileba dohnán byv, 

 mezi kavalíry v leženi Venušině raněnými na hojiče si hráti, dosáhl brzy svou prakli- 

 ckou, bystrou metliodou jakési slovútiiosli co hojitel, tak ře v březnu 1739, když zimnice 

 a neštovice panovaly, obstojnou pra.xi měl. Nepatrná věc, rychlé vyléčení kašle krá- 

 lovny Luisy Ulriky, oznámila jej u dvora. Hrabě Tessin, maršálek zemský, mocný a 

 znamenitý státník, dal ho volati pi-ed sebe, tázaje se ho, co by od sněmu ilšského, právě 

 rozepsaného, žádati chtěl, jemužlo bude potěšením, učinili vděk Švédovi v cizině tak 

 proslavenému. Linnaeus rozmysliv se prosil o hornické stipendium sto dukátův, druhdy 

 obdržovanýcii. Hrabě Tessin vymohl jemu tudíž u sněmu nejenom co byl žádal, začež 

 mu uloženo v domě ryliřiiv botaniku veix-jně |)řednášeli, nýbrž i uprázdněnou službu 

 admiralitního lékaře. 



Tentýž měsíc maj, tak šfastný pro Linnaea, stal se veškeré vědě ve Švédsku 

 pamětihodným lim, že několik rozšafných, podnikavých mužův, mezi nimiž baron Hiipken, 

 kapitán Triewald i také náš Linnaeus se nacházeli, založilo ve Stockholme švédskou 

 akademii véd pro řeč nialeiskou. V prvním sezeni údňv jejích, zpočátku jen šesti 

 (2. června), vyvolen jest Liiuiaeus za presidenta sboru akademie. Rychle vzrůstal počet 

 jejich údův, její činnost a vážnost, lak že hlavně vlastenským přičiněním hraběte Tessina 

 r. 1741 od krále potvrzena jest co královská společnost vědecká. Zatím nejiřestával hrabe 

 Tessin ve své ochranné přízni k Linnaeovi, jehož ke stolu svému zval, kde nejpřednější 

 zástupcové sněmu se scházeli. 1 nabyl Linnaeus všemi těmi šfastnými sběhy tolik lékař- 

 ské důvěry, že jeho příjmy více než všech jiných lékařův vynášely. Nyní uznávaje býti 

 na čase, aby lak dlouho vytouženou odměnu svých prací obdržel, slavil svou svatbu 

 v domě rodičův své nevěsty. Po čtvrt roce, skládaje předsednictví akademické, držel 

 Linnaeus na místě předepsané řeči na rozloučenou řádné pojednání : o pamětihodnostech 

 hmyzův. kterýž příklad od potomních presidentův vždy následován býval. 



Lékařské povoláni, jakkoli zlaté bylo jeho dno, neučinilo na dlouze zadost ná- 

 klonnosti Linnaeově, pročež, když r. 1740 umřel Olof Rudbeck, hlásil se s Roseném a 

 s Wallerem o jeho místo. Zdálof se mu čestnějším, vyučovati na hlavním sídle věd do- 

 mácích v oblíbené a od něho vlastně >ybudované vědě botanické. Rosen ale, mající 

 starší nároky a zásluhy o universitu, obdržel professuru, a když brzy na to i starý 

 Roberi; na odpočinuti se odebral, povstal pn.ti Linnaeovi třetí kandidát Waller vášnivě 

 ve veřejné disputaci, vyvracuje mnohé náhledy Linnaeovy. Tato kontroversi přišla až 

 před sněm říšský, kterýž vyjádřil svoji nespokojenost s jednáním Wallerovým, anobrž 

 vyznamenal Linnaea znova lim, že mu uložil podniknouti cestu na ostrovy Oeland a 

 Goltland, za účelem proskoumání výrobkův a přírodnin těchto krajův. Touže dobou do- 

 slalo se mu skutečně professury Robergovy, kterouž po vykonané předepsané cestě na- 

 stoupil krátkou, však jadrnou řečí o potřebě cestování po vlasti, v nížlo na štědros' 

 prírftdy i v mezích vlasti a na důležitost jich skoumáni pozornost obracel. Žertovnou 

 shodou okolností četl nyní Linnaeus o historii nemoci, a Roíén, anatom, o botanice, což 

 silám obou ovšem nečinilo za spravedlivé; pročež koncem r. 1741 s povolením univer- 

 sily a kancléře jejího, hraběte Gyllenborga, směnili oba své professury. — Není zde 



