77 



vyšlá. Podobně rozsáhlých dél iicslávalo jesté v žádné zemi ; i může se lálo doba na- 

 značiti co poíálek podrobného skomnání jednotlivých zemi, za jakýmž příkladem polom 

 jinde kráčeno. I jiným ješlé spůsobom jevila se horlivá činnost Linnaeova pro zvelebeni 

 přírodovědy ve vlasti, pěstováním sbírek přírodních. On zařídil již r. 1745 museum pří- 

 rodnin při Upsalské akademii z mnohých vzácných zvířat, darovaných od vlasteneckého 

 hraběte Gyllenborka, načež i následník trůnu, princ Fridrich Adolf, a později i jiní přálelé 

 domácí vědy štědrými pro ústav ten se prokázali. Hrabě Tessin, vždy velikomyslný Lin- 

 naeův příznivec, dal od něho r. 1753 spořádati a popsati svůj kabinet neroslův. Násle- 

 dujícího roku svěřena mu stejná práce od kraleviče Fridricha , kterýž si byl na svém 

 zámku Ulrichsdahle značnou sbírku založil. Jeho choC , Louisa (Jlrika , sestra velikého 

 pruského Bedřicha , paní velikých darův ducha , osvíceností a zpanilomyslnoslí výtečná 

 kněžna , odevzdala taktéž svůj kabinet v Orotlníng-holmě k popsaní Linnaeovi , s nímž 

 často a s zalíbením o přírodních předmětech hovoHvala. 



Nejhlavnější dílo Linnaeovo, v lom čase s náramnou pilností a pronikavoslí ducha 

 sepsané. Rodové rostlin {Species planlarutn), vyšlo r. 1753 , dílo to , ku kterému nikdo 

 neměl lepších pomůcek nad něj , jelikož nikdo tolik zahrad a sbírek nebyl proskoumal 

 a tak znamenitý herbář ze všech krajův země, pomoci ctitelův a přátel svých, nesestavil. 

 Všecky jemu známé rody (7300) dle vlastní melhody s druhovými charaktery a obecnými 

 jmény jsou v něm obsaženy R. 1751 vydal theorelickou botaniku. Filosofii botanickou, 

 o které již svrchu l'ečeno a o níž jemný, botaniky milovný Rousseau se vyjádiil, že 

 jest ncjfilosofičlějši kniha, jakou ro živ viděl. Rostlinstvo bylo vždy hlavním předmětem 

 jeho snažení a Flora se mu odměnila nejednim odkrytým tajemstvím, jakož jest zavírání 

 a otvíráni se korun rostlinných, spánek rostlin, přetvora částek rostlinných , kterouž co 

 prolepsis pojímal atd. I lo, co hlavně pro medicínu učinil, vztahuje se k botanice, jsouc 

 sepsáním rostlin medicínských s udáním jejich sil a užívání — Maleria medica r. 1749. 

 činlivost lak mnohonásobnou pro školu a vlast odměňovala olčina, zásluhy o \čdu 

 uznávala i ci2ina. Rozličné cizozemské akademie pospíšily sobě , učinili Linnaea údem 

 svým; opětně docházela ho nabídnutí cizích vlád, by přijal professuru botaniky, tak 1750 

 z Madridu a brzy potom z Petrohradu, kteráž on však , jsa upoután vlastí , slušně od- 

 mítnul. Jeho melhoda botanická, ve všech téměř hlavních akademiích , jako v Londýně, 

 v Paříži, Madridu od vlády nařizována, také v Němcích na mnoze vrch obdržela. Roku 

 174Ů sestoupili se čtyři švédští velmožové, i dali ke cti Linnaeovi raziti památný peníz 

 co skvostné vyznamenání; následujícího roku udělen jemu, jakož i Rosénovi , název ar- 

 chialra čili živolniho lékaře; 1753 udělil Fridrich Adolf jemu, prvnímu z učenců, řád 

 hvězdy severní a povznesl ho 1757 na šlechticlví dědičné, načjž se počal Linnaeus na- 

 zývati í Linné. Avšak erb jeho — tři pole: černé, zelené a červené, každé korunu 

 obsahující, nad nimiž Linnaea borealis (sličná to rostlinka horská, již Gronov Linnaeovi 

 ke cli lak pojmenoval) — již nad hrobem prvorozeného jeho syna, jenž po něm byl pro- 

 fessorcm v Upsale, zničen jest, jelikož jím rod Linnéův vyhasnul. 



Poctami zanesen žil Linné poslední léta svá pokojně na zakoupeném roku 1758 

 slatku Hammarby v kruhu své rodiny. Od r. 1770 počínalo však zdraví jeho ubývati a 

 slabota staroby se ozývali. Od mnohého seděni a pracování již v mužských letech tr- 

 pival na kámen a na hoslec, jehož se však jím samým vynalezeným lékem hojného po- 

 žívání jahod uchraňoval. Zatím duch jeho neztrácel ničehož na veselosti a svěžesti, 

 o čemž krásná řeč o příjemnostech přírody r. 1772 dosti svědčí; a r. 1774, když právě 



