93 



látky rostlin). Lučebník Liidwig ustanovil poměr lněných hadríi , napřed kyselinou sir- 

 kovou trudénýcb, k dobytému líhu. 50 grammfi suchých bílých hadrů, připravených 135 

 grammy kyseliny sirkové, dalo 15.001 grammii čili 30 '/o '''*" *^'8 váhy. Největší vý- 

 robek dá se vypočítati dle formule cellulosy na dvojnásobné množství, 100 liber hadru 

 dá tedy 50 liber lihn, čili 15 kvartů pruských p ouhélio líhu nebo 30 kvartů SOstupiiové 

 kořalky. Užitek z toho vycházející není však značný, poněvadž hadi-y pro nesmírnou po- 

 třebu papíru v Evropě a severní Americe velkou cenu mají. 



Bezpečnost chloroformování. Vůbec jest známo, že se obyčejného sirkového etheru 

 užívá k spůsobení necitlivosti při větších operacích chirurgických ; v novějších časech 

 z včtšilio dílu jeho místo zajal chloroform pro své rychlejší a jistější oučinky. Ze pak v ně- 

 kolika případech při jeho užívání náhlá smít nastoupila, klesla nemálo důvěra k němu. 

 Zkušenost však nejnověji nabytá při armádě francouzské na Krymu nemálo poslouží k zí- 

 skáni jemu úplné důvěry. Podle zpráv pana Flourense, akademii francouzské sdělených, 

 bylo tam v 25 tisících pádů při nejrozmanitějších, často velmi nebezpečných operacích 

 chloroformu užíváno, a to vždy bez těžkých případků. V tom se všickni chirurgové vý- 

 chodního vojska s panem Skribem, sv)'m ředitelem, shodují, že chloroformem se zdvojná- 

 sobni moc lékařského uměni. Kde jindy mnohá operace zdála se býti docela nemožnou, 

 tak že 8e o ni ani nepokoušeno, nyní se stala lehká i obyčejná, v mnohých pak pádech 

 uspoří odnímání oudu, kde se cizí těla pohodlně vyndati dají; co však nejhlavnější se zdá, 

 jest, že přispívá k tomu, aby rány se staly jiiavidelnější a zlé své povahy ztratily. Zpráva 

 Flourensa byla tím zajímavější, že on právě byl první, jenž chloroform do lékařské praxi 

 uvedl. (Zprávy akad. fi-anc. od 17. prosince 1855.) 



Zacelení a odrazeni rozříznutých nervů. Když se nerv, ku př. hlavní nerv ste- 

 henní (ischiadicus) rozřízne, zahyne spolu citlivost i pohyblivost oudu a těch částek, z nichž 

 se nerv rozvětvoval. Nastane pak zvláštní změna v nervnlch vlákénkách, látka vnitrní se 

 dříve zakalí, pak se tratí, a nerv konečně po celém svém běhu zmizí ; mezi tím od strany 

 konce živého, kde průřez učiněn, nová vlákna vyrůstají, až se celý nerv, od středu k ob- 

 vodu pokračuje, ač ne k ouplné dokonalosti, odrodí, načež i jeho zábyvy, pohyb a čití se 

 navrátí. Tof jest zkrátka výsledek experimentů mnohonásobných , jež prof. K. Bruch 

 v Basileji nejnověji podnikl a jež v pojednáních basilejské přírodnické společnosti sděluje. 

 (Verhandlungen der naturforschenden Gesellschaft in Basel, 1855. U. Heft pag. 198 et 

 seqq.) Tato nová zkušenost jest již proto velmi důležitá, že se jí dosavadní předsudek, 

 Jakoby nervy u vyšších tříd živočichů byly neodroditedlné, docela vyvracuje. 



Prof. Dr. Aug. Reuss; příspěvky k zemězpytu Moravy. (Jahrb. der geol. Reichs- 

 anstalt V. 659 — 765). Důležité toto pojednání, bohaté na podobné poznámky, obsahuje 

 temězpytní popis části Moravy hraničící s Čechy; jmenovitě jedná o červených permských 

 pískovcích, o útvaru křídovém a třetihorním. S ohledem na červený pi.tkovec přichází prof, 

 Reuss k \'ýsledku, že jest bezprostředním pokračováním českého pásma tohoto pískovce, 

 které se od Zamberka k Třebové prostírá, a v Moravě úzký pruh mezi českomoravským po- 

 hořím a výběžky moravských Sudet vyplňuje. Jako v Cechách jest i zde nejhlubším čle- 

 nem permského útvaru a skládá se taktéž ze slepenců, pískovců a břidličných vrstev se 

 slojemi lupku a celistvého vápence. Horniny tyto střídají se bez určitého pořádku, k do- 

 lejšku převládají ale slepence. V nich vyskytují se přede vším valouny droby a břidlice, 

 křemence a vápence. Vrstvy leží všude na útvaru devonském. Kamenouhelné vrstvy 



