101 



a zvláště k mlácTatům svým jsou u zvířat tak známé, že každý zajistij množství přikladu 

 z vlastní zkušenosti doložiti může. 



Dvojí pohniitka žene zvíře k jednání vůbec, předně pud a zadruhú jistý stupen 

 rozumnosti. Pud (Trieb) pohání zvíře k cíinnosti co nutnost přirozená , on koná 

 vše nutně, nezměnitelné, jako slepá, neznámá moc; jako tmavé, neodvratné falům žene 

 zvíře k činům, které k zachování jednotlivce a celého rodu směřuji. Pták staví si 

 hnízdo své, víeliíka robí souměrné buňky, kočka chytá myši, vydra ryby , čáp a vla- 

 štovka táhnou na podzim do krajů teplejších, nevědouce proč to <'!iní, aniž si rozpočítavše 

 a rozváživše následky jednání toho, i není v jich moci toho nechali aneb dle vůle 

 své měniti. 



Druhá, mnohem slab.ší .páka činnosti zvířecí jest rozumnost (intclligence), ona 

 mohutnost duševní, jenž jedná s rozmyslem, svědomým činu a s rozvahou následků. 

 Několik jen příkladů dokáže, že i tato mohutnost některým zvií-alům upříti se nedá. 

 Když pus hladový se nedotýká pečené vedle něho ležící, když se raduje, vida pána 

 svého chopiti se pušky a brašny lovecké; když liška, aby se dopídila masa na tyčce 

 zavěšeného, tyčku podhrabe a skácí : tedy to jsou činy rozmyslu, kicrý vypočítává ná- 

 sledky a dle rozmanitých puměrů rozmanitých se uchopuje prostředků. 



Dalo by se ještě množství příkladů uvésti a duševní schopnosti zvířat podrobněji 

 rozebírati a rozštěpovali, než obrafme se již raději k duchu lidskému. 



U zvířete jsou výjevy rozumnosti jen jak osamolnělé, jednotlivé jiskry, skrze 

 tmu pudové nutjiosti probřeskujíci ; u člověka osvětluje rozumnost jak zářící slunce 

 všechny jeho činy. Také člověk má pudy; novorozcňálko chápe se prsu matčina, ne- 

 vědouc proč to činí. Ale pudy u člověka ustupuji brzy do pozadí za rozumnost, jako 

 rozumnost u zvířat za slepým pudem v pozadí stojí. Zvíře a člověk jsou tedy z tohoto 

 stanoviska v ohledu duševním pravé protivy. Zvíře jedná bez vědomí, člověk rozvažuje 

 a jest si vědom činů svých a následků jejich. Zvířeti nelze odolali pudům, člověk má 

 svobodnou vůli a mňže jim odolati. Zvíře nezná vyššího zákona jak pudu svého vy- 

 plnění, člověk stojí pod zákony un-avnosti. Zvíře jedná od pravěků dle pudu svého 

 vždy nezměnitelně, člověk pokračuje v zdokonalování svém a řídí se dle poměrů stá- 

 vajících ; první vlaštovka stavěla hnízdit své; podobně jako vlašfovka jara letošního ; 

 jezevec, liška, ježek bydleli od jiravěku v podzemních děrách, orel a sup na skalách, 

 ale jeskyně neb chvojová bouda prvního člověka proměnila se během času v paláce 

 a nebenosné hrady. Od pravěku žijo lev, tygr, orel o samotách a porůznu, kůťi, kam- 

 zík, jeřáb, včely a mravenci v houfech pospolitě, ale člověk spojil se v společnosti, ná- 

 rody, stály a říše a řídí se dle zákonů samodaných. Hádají se někteří, zdali člověk 

 v prvotním svénv stavu zvířeti podoben byl čili nic. Nevěříme tomu, ale připusfme že 

 byl, tedy se předce již schopností k rychlému vyvinování a vzdělávám od prapočátku 

 lišil od každého zvířete; nebof zajisté nikdo ještě netvrdil, že by Orangutang někdy 

 z divokého stavu svého vystoupiti, státy zakládali, města a chrámy stavěti a průmyslné 

 výstavy zařizovali mohl. 



Duch lidský poznává věci kolem sebe a snaží se dopátrati a domyslili se vlast- 

 ností, vzniku a účele jejich, všeho co dostižitelného smyslům jeho snaží se uchopiti roz- 

 umem svým ; bujný jeho let nepoulá ni prostor ni čas, od soustav světových se vznáší 

 k mlhavým prostorám povstávajících světů, sleduje prudký let planoucích těles nebeských 

 a rozděluje dle nich měřítko času a života svého. Od. nálevní čka v kapce loužove'vody 



