109 



Tomu však není lak. Jako obezřelý hospodář správci svému nepropůjčuje neob- 

 mezené moci; aby snad nadužívúiiim lúlo v záiiubu neuvedl celé hospodářslví : tak 

 i človĚku od moudrosti tvůrcovy jen obmezená a neškodná byla udělena moc nad 

 ostatním tvorstvem. Možnáť jemu ovšem mnoho měnili v přírodě, ale změny lylo jsou 

 příliš nepatrné a povrchní, než aby nějaký vliv jevili mohly na ústroj přírody samé. 

 Možnát ílověku kvetoucí ráje proměnili v pou.šlě, ale nelze jemu utisknouti svěží plodi- 

 vost země, jenž opět kvetoucím rouchem pokryje naliolu svou ; možnáf jemu jednotlivé 

 blesky odvrállli od stodol svých, ale zastavili bouři v oblakových prostorách mu nelze; 

 možnáf jemu jezera vysušili, polokilm a řek;im nový směr vyměřiti, ale veliký oběh vod 

 žilami země a vzduchu nelze jemu měniti. To vše řídí se dle věěných zákonii, vysoko 

 stojících nad každým vlivem lidským, kterým se i člověk jako každý jiný tvor po- 

 drobiti musí. 



Veliké působil řlověk převraty v živoěišslvu, vělši snad ještě spůsobí. Množství 

 zvířat zmizí docela se země rukou ělověči, jiná člověk zase do služby své uvede a po 

 zemi rozmnoží; některých zvii-at domácích, jichž síly nyní upotřebuje, se snad v brzku 

 odřekne, až nástroje a mašiny dostaleóně mu je vynahradí ; celou Faunu země naši 

 změnili může a dle polřeb svých i změní, ale při tom všem neklesne váha přírody, 

 jako se nepotopí koráb, když zrnko pískové do něho hodíme, a co na jedné straně se 

 poruší, na jiné se zase vyrovnává. 



A koneěiič, kdož může povědili, dlouho -li nynějšímu tvorstvu vůbec popráno na jevišti 

 země této meškati? kdož nicdle vl, daleko-li taženy jsou meze doby přítomné? Od prvního 

 nálevnííka, jenž obýval rozlité vody prvního věku, až kvelezvěrům doby předpotopní, pokra- 

 čovala příroda v tvořeni dokonalejších a vždy dokonalejší tvarů, až konečně k člověku 

 dostoupila; kdož ale člověku za to ručí, že právě on jest poslední květ tvořivé na světě 

 lomlo mocnosti V kdož může věděli, zdali i on není pouze prvnífu článkem nové řady 

 tvorů, řady to byloslí rozumných, jichžto stupně vyšší v neznámé říši duchové se ztrácejí? 



Země, na niž stojíme, není tak pevná, tak stálá, jak se nám býti zdá ; před 

 našima očima mění se ustavičně povrch její, ostrovy vystupují, vrchy se zdvihají, nová 

 údolí se tvoří a celé díly země klesají aneb se zdvihají v ustavičném vlnění. Pod no- 

 hama nam vrou ještě ony zhoubné mocnosti, které již několikráte povrch země byly 

 překotily; a za těmito převratnými živly číhá živototvorná moc, plná příštích tvorů, vždy 

 bedlivá, vždy činná, čekajíc na příležitost k nové činnosti, ukrytá v celku naší planety, 

 rovněž jako v zrnku pšeničném z hrobek egyptských, jenž po tisíciletém odpočinku 

 k novému se rozvijí životu. 



O změnách rukou lidskou v přírodních pomérech Egypta nastalých. 



Od Dra. Jana Piilaokcho. 



Co by se bylo stalo z Egypta, kdyby nebylo bývalo lidské ruky? Na tu otázku 

 mělo by nmožství lidi odpověď hned při hotově, a však nezdá se, že by tak snadno 

 bylo na ni odpovídati. Všeobecný úsudek od dávnověkosti jest, že vše, cokoli je orga- 

 nického v Egyptě, je (po Nilu) hlavně plodem lidské ruky, bez niž by brzy zahynulo 

 v poušti. Již arabský dobyvatel Egypta psal svému pánu, že je Egypt dle počasí brzy 

 mořem, brzy zahradou, brzy pouští. Vtipný Francouz Méry představil si Egypl shůry 

 viděný co dlouhou ulici pyramid a sfínxů vedle bílé vody v červené poušti, a bývalý 



