112 



pí-csypy a límany se střídající. Tak přibývá při ústí řeky v celku ročně přes 200' 

 šířky (Elie de Beaumont). Při bujnosti a vytrvalosti tropického rostlinstva musela 

 semena ta brzy klíčili, sítiny se šířiti, lesy hustnouti. Vždyť přicházely stromy a se- 

 mena proudem mořským z Ameriky na břeh Europy dříve než Columbus toho použil, 

 a malá travina Eriocaulon septangulare přišla z Ameriky na anglický ostrov Sky, kde 

 zdomácněla. Podobně plody palmy Sejšelské (Lodoicea seysellarum), zvané coco dimor, 

 se na břeh Indie dostaly, kde nikdo podobných neznal, a staly se všeobecným před- 

 mětem pozornosti a bajek. Pokládaly se za plod mořský, za všeobecný kazijed, a do- 

 stávaly se tak až do Cech ke dvoru Rudolfovu i do Čínská, kde až 300 zl. stř. za kus 

 platili, až se vlast jejich vypátrala. Tak rozmnožují se kokosy po písku korálových 

 ostrovů v Austrálii. Tak dostávají se byliny horní do dolních údolí. Díikaz toho máme 

 pro Egypt i na třech bylinách staroegyptských : papyru, lotu a persei (Ximenia egyp- 

 liaca), které v hořejším ouvodí Nilu domácí jsou, ale teď v Egyptě vyhynuly. Nemenší 

 důkaz je hojné uvádění opic u starých Egypťanů , kterých teď v Egyptě není a pro 

 nedostatek lesů býti nemůže. Opice však asi vyhubeny nebyly, neb ani škodnější hro- 

 chové, krokodilové v Egyptě nevyhynuli a opice nebyly ani v Evropě (Gibraltar) ani 

 v Berbersku vyhubeny, ale zmizely porubáním lesů a vůbec s divokým rostlinstvem. 

 Co se týče ostatního Egypta, byl Fajum dle staroegyptského podání jezerem, jež 

 tentýž král vysušil, který delta odvodnil a umělé zavodňování zavedl. Že pohoří arabské 

 některé lesy chovalo, dokazují malé některé zbytky, neméně hluboké prorvy jako by- 

 stříc dešťových po nahých horách vedle Rudého moře, kde ted za celý rok ani krůpěje 

 deště nep idává (Figari). Lesy tyto asi dešťová oblaka Středomoií přitakávaly, neb tro- 

 pické deště sotvy kdy severněji zasahovaly než led, totiž do Nubie. 



Tedy účinkovala ruka lidská na tyto poměry '? Zdaliž úrodný kus země roz- 

 šířila? Všeobecný úsudek dí: ano. Zpytujme, čím to asi? 



S obou stran řeky jistě ne, neb tu sáhá *rodná země až k horám samým. Tam 

 byly asi vždy hranice její, neb hory ty jsou nahé skály vápenné neb pískovcové, na 

 nichž není stopy někdejšího organického života neb prsti. Že však asi vždy tam zasa- 

 hovala, dokazuje půda údolí, záležející ve mnohostalelém říčném kalu, neméně rovnost 

 celého údolí pořičného, v němž není po celém Egyptě kopce. 



Zato je jisto, že severní konec Egypta něco do moře pokročil. Roselta i Da- 

 mietla byly někdy přístavy a leží ted přes míli od moře, ač jistě i sama města trocliu 

 do země couvla. Ale pokrok ten je nenáhlý, menši nežli u jiných řek (v celku asi 14' 

 šířky ročně přibývá), a byl by se stal i bez přičinění lidské ruky, jak u jiných řek 

 znáti lze. Za to na stranách deltu ubylo, kde moře přelrhavší přesypy do země vniklo 

 a víc se nevrátilo. Utvořily se znamenité, ač mělké límany, a šířily se na místě staro- 

 slavných měst a úrodnich krajin — Mareolis u Ale.vandrie, Menzole u starého Pelusium 

 atd. Tím země úrodné víc ubylo, nežli ji uprostřed na sever přibývalo. 

 Zdaliž však úrodnosti přibylo? 

 Musíme připomenout, že všecka úroda v Egyptě od Nilu závisí, neboť to jest 

 jediný sladkovodní pramen v Egyptě, ostatní jsou sirné, solnaté neb natronové. U pra- 

 mene toho sladkovodního stojí v Matarse (starém Heliopolis) blíž Kahiry jediný zbytek 

 (obelisk) toho staroslavného města, a zrovna nad pramenem prastarý ohromný sykomor. 

 O lom dí staré koptické podání, že pod stromem spasitel na útěku odpočíval, a dikem 

 za stín tento jediný pramen v zakleté poušti mu zanechal. 



J 



