113 



Rozšíření neb zkrácení zavodňovacílio okresu Nilu jest tedy í rozšíření neb 

 zkrácení úrodnosti Egypta, která, jak známo, nebývá ri)čnó stejná, nýbrž dle vodní výšky 

 Nilu se řídí. Lze však pozoroval, že se Egypt zavodňováním pořád výšil, a Nil si své 

 koryto (řečistč) vždy hlouběji vyrýval než dříve — že tedy přirozeným spůsobem se vždy 

 řidCeji a tíže vše zavodfiuje. Země se zvýšila dle svědectví starých egyptských památek 

 v hořejším Egyplř o 9', v Thébách o 7', v Heliopoli o 5' (Wilkinson). Koryto řeky se 

 stejnč nezvýšilo, hlavné pro hráze, jimiž se zavodňování v Egyptě řídí a jež nutí řeku, 

 kal svůj dříve a více (v hořejším Egyptě proto nejvíc) po celé zemi usazovati, nežli by 

 to sice činila. Že si řeka nové lože hlouběji vyryla, lze hlavně pozorovat v Nubii, kde 

 prahy Nilu, od starých co skutečné vodopády líčené, vymytím skal řekou se ve sprosté 

 peřeje změnily, jakých Dunaj, Dněper a Rýn více mají. Následkem toho nedosahuje 

 více voda v Nubii ke mnohým polím, která se dřív osévala a teď pouští jsou. U Semne 

 pozoroval Lepsius, že střední výška Nilu pod vládou Moerise 22' výše dosahovala. Proto 

 je pouští část Nubie, již množství starých pomníkíi co lidnatý kraj značí. 



Odlud pochází, že teď třeba vyšší vody nežli dříve, má-li být Egypt stejně za- 

 vlažován. Ted vzrůstá Nil obyčejně u Syene 36', uRosetly 3'/„', u Kahiry bývají kraj- 

 nosli vzrůstu 42' a 9'. Nd však musí teJ u Kahiry o 3'/,' více růsti nežli v 9. století, 

 aby zem stejně zaplavil. Odtud pochází, že led třeba více vody — neb více lidského 

 umění — aby byla stejná úroda v Egyptě, a že by většina Egypta teď límanem neb 

 pouští byla, kdyby lidská ruka lomu nebránila. 



Člověk si přírodu tak podrobil, že na mnohých místech se bez něho více obejíti 

 nemůže, z čehož však souditi nelze, že tomu vždy tak bylo. 



Jak jednal asi člověk k samostatným tvorům přírody — původnému rostlinstvu 

 a živočišstvu Egypta ? 



Člověk bojuje do zhynulí proti každému samostatnému tvoru v přírodě. Jédnává 

 v tom boji nejinače nežli každý jiný dobyvatel. Nejdříve padají velcí samostatní tvo- 

 rové, větši ssavci, zvlášlě dravci a stromy zvláště lesní ; několik si podmanivá a dělává 

 z nich své nohsledy, ty pak rozšiřuje na ujmu prvních — jsou to domácí zvířata i seté 

 byliny, odrodilci to nejvíce od svých prvotních tvarů. Pak mu nastává druhý boj s hejnem 

 malých ale vytrvalejších nepřátel — menších škodných zvířat a tak zvané zuny (Unkraut), 

 s kterou vždy více měně šfastně bojuje, již ale sotvy zcela vyhubí, neb ta vede tak 

 zvanou malou válku, nepouští se v hlavní boj, neuslává třebas tisíckrát polřená — jako 

 loupežnici, úskokové, banditi ald. u národů podmaněných. Tak se udržuje zajíc, kuna, 

 liška, mouchy, žáby — tak koukol, chrpa, bodlák, sveřepec vzdor všem hospodářům. 

 Ustává-li ale člověk jen dost málo v tom boji, pak vracejí se pomalu zahnané tvary za 

 smělejším vždy hejnem starých i vytrvavších nepřátel. Za času Římanů byla celá Itálie 

 zahradou (pomarium dle Plinia), ani lesu ani močálu tu nebylo, ani větši louky, ani 

 dravce, a již v 6 — 7. století po Kr. zhynuli knížata Longobardů honbou na tury a med- 

 vědy v hlubokém pralesu střední Itálie. Kdekoli obyvatelstvo v Evropě řidne, zmáhají 

 se dravci s podivnou rychlostí, lak vlci po třidcetileté válce, vlci a medvědi v Uhřích 

 po poslední válce. 

 1 V Egyptě je člověk dosavad pánem tak výhradním, jak jen si to může přáti. Ani 



I jedinký skutečný les neb Větší trávník divoký, ani jeden větší dravec před ním neobstál. 

 I Lvi dávno vyhynuli. Krokodilové a (řidčeji) hrochové ukazují se jen někdy v Nilu jižním, 

 ' co příchozí z Nubie. O levhartu a jiných kočkách (Felis chaus, lyn.x) též málo se pro- 

 živ* 18M. Q 



