130 



netřeba ji před vařením obohacovati gradovániin ; naproti tomu drži sulaniia studny 

 Haclte toliiso 8'/^ »/„ soli, pročež ji k užitiiu málokdy přivádějí. Studna Guljalir jest 

 93 Va stopy zhloubí, a její dno, z kteréhož se zřidlo solanky prýští, leží 158 stop nad 

 hladinou Baltického moře. Teplota zřídla jest 12"' R. a množství přítoku obnáší za mi- 

 nutu 3% stopy kostkové. Syrovice, t. syrová, nevařená solanka ze studen Guljahru 

 Hacke zavírá v sobě: 



ze studny Gutjahra ze studny Hacke 



síranu vápenatého čili sádry 0-466 % 0-266 % 



chloridu draselnatého . . 0-166 „ 0162 „ 



soli kuchyňské 17-718 „ 7-356 ,. 



chloridu horečnatého . . . 0-406 „ 0-467 „ 



chloridu vápenatého . . . 0134 „ 0-172 „ 



vody . 81.110 „ 91-577 „ 



100. loo: 



Y Dobrogoře zdvihá se solanka pumpami parním strojem hnanými do nádrže, 

 z kteréž se vede po trubách do soliváren. 



Zde se naskyluje příležitost, pojednati o vyrábění soli kuchyňské vařením so- 

 lanky, jak se obyčejně vykonává. 



Solanka čili rapa vaří se v mělkých kotlích, jež Rusové a Rusíni cirény, crény nebo 

 črény nazývají. Cirény jsou obyčejně čtverhrané a skládají se ze železných desek, spoje- 

 ných na spásob podobný, jako u kotlů v pivovářích. Ony jsou 20—66 stop dlouhé, 

 12 — 33 stop široké, asi 15 stop hluboké. Nad každým cirénem jest parovik, z prken 

 sbitý průvod, kterým vodiu' pára, ze solanky horkem vypuzená, do povětří vystupuje. 

 Při jednom kraji cirénu jest ohniště, obyčejně s dvěma řešelky (rošty), z kterýchž pla- 

 men pod cirén šlehá a solanku v něm zahřívá. Plamen uchází do sušírny. K topení 

 užívá se dříví, uhlí kamenného, hnědouhlí, místy rašeliny. 



Na začátku várky roznítí se tichý oheň, jenž se zponenáhla sesiluje, až solan&a 

 vře. V poměru, v jakém solanky v cirénu vypařováním její vody ubývá, pouští se zne- 

 náhla syrová solanka z trub do cirénu, což se několikkrále opětuje, až solanka solí 

 úplně se nasytí a cirén tolik nasycené solanky v sobě zavírá, co potřebí k výrobem 

 žádoucného množství soli. Nasycení solanky lze poznati z jevení se malých zrn soli' na 

 povrchu jejím. Rozvřelená solanka vyvrhuje ze sebe nečistotu ; pěna sbírá se lžícemi, 

 bláto ze solanky vytahuje se hřebly ven z cirénu. Část nečistoty přichycuje se dna 

 cirénu a slově u Rusů třeská, zapcka čili čreimý kámen, u Poláků przywara. K odstra- 

 nění nečistoty užívalo se jindy cirenkii, malých přenosných kotlíků, které v rozích 

 cú-énu při každém napouštění solankou se umístily a do kterých vířením se vroucí so- 

 lanky nečistota se hnala. Po dopěnění a učištění se solanky vyndaly se cirenky napl- 

 něné nečistotou ze cirénu. Dosud popsaná první polovice várky solní slově u Rusů 

 zamřocáni. Jak mile solanka se vypění a vyčistí, umírni se znenáhla horkost na 100 — 

 75 ", má-li sůl drobnozrná býti, nebo na 75 — 56°, chtějí-li míti hrubého zrna sůl. 

 Umenšením horkosti počne zavařená solanka zrnatěti a na povrchu jejím solní mázdra 



nalézá se » mořích a nékterých jezerech, též v některých hoi-niští'jh následkem vozi)U3tř>DÍ soli 



kata«bn€. 



