134 



ní louka Polisch. Patrně slovanská jména! Nelze tedy pochybovali o někdejším provo- 

 zování solnictví skrze Slovany v Chyžici. 



Hlavní zřídlo zdejší, jenž se prýští z pestrého pískovce, vydává za minutu 40 

 kosíkových stop solanky s teplotou 165 " R. a solinosnosli 2'9'' /„. Nad ním slojí 25 stop 

 hluboká studna, na jejímž dně díra, zhlonbí 325 stop neb 54 sáhů do země, za pří- 

 činou dostihnuli na sůl bohatší solanky vyvrtána. Hlavní zřídlo vstupuje a padá občasně, 

 což připisují občasnému silnému vzhůru pramenění se plynu kyseliny uhličité. Uliší-li se 

 solanka, vystupuje ona až na 15 stop pod povrch zemský. Jak mile ale kyselina uhli- 

 čitá trochu silněji prameniti se počne, začne solanka se bouřiti a vystoupí do výšky, 

 při tom vždy více a více zvírajíc. Konečně zapění se silně a tlačí se prudčeji nahoru, 

 což se silným vyhazováním se a šumem spojeno jest. Po půl hodině dostihne povrchu 

 země, po kterémž odtéká. Na télo výšce udržuje se solanka ustavičně zvírající asi dvě 

 hodiny, pak počne při slábnoucím se vyvinování plynu kyseliny uhličité padati a klesne 

 po 20 minutách ku předešlému nejhlubšímu stavu, v kterémž však málokdy přes čtvrt 

 hodiny setrvá, načež opět vystupuje. 



Jelikož solanka ta příliš slabá jest, majíc toliko 2.9 % soli, musí se před vyva- 

 řením gradovati. Při té příležitosti nebude od místa o gradování solanek čili rap pojednati- 



Některé solanky bývají pro svou nepatrnou solinosnost lak slabé, že vaření jich 

 potřebovalo by mnoho času a paliva, pročež dlužno je dříve gradovali, nežli se do 

 soliváren dodají. 



Gradování jest ona práce, kterou se voda sladká, bezsoiná ze solanky vypuzuje, 

 čímž tato na sůl bohatější se stává. Odpuzení bczsolné vody stává se : vypařením so- 

 lanky pomocí tepla slunečního, vyinrazením solanky, pouštěním solanky skrz proutí, též 

 udělením solance větší povrchnosti na jakékoliv ploše. Rozeznává se tedy gradocáni 

 stunečni, rusky gradirovanie solnečnoje, ledni, r. ledanoje, kapalní čili prutové, r. kapel'- 

 noje čili prufanoje ; pak poleční, r. poločnoje. 



Při slunečním, gradování vede se solanka od solní studně strouhou do nádrže 

 a z ní, když se učistí, po žlabu skrz kohoutky v jeho postranicich do nádržek, ve kte- 

 rých podrobuje se prvnímu sluncem vypařování. Potom pustí se solanka za příčinou 

 většího shuštění do dvou neb tří řad nádržek menší velikosti. Všechny tylo nádržky 

 mají nakloněné dno a solanka převádí se z jedněch do druhých troubami. Za poslední 

 řadou jsou udělány tri nebo čtyry o něco větší nádržky, zvané sluneční, z kterých již 

 obohacená solanka teče v pokryté nádržky, v nichž se k vařeni přechovává. V jižních 

 krajinách podrobují mořskou vodu, kteráž mnoho soli kuchyíiské drží, podobnému vypa- 

 řování. Na břehu mořském vyhledá se rovné místo, vybije se jílem a obežene se k za- 

 chránění od zátopy hrází. Nádrž ta napustí se obyčejně pomocí stavidla mořskou vodou. 

 Když se voda v ní učistí, pustí se do jiných nádržek velkého objemu a malé hloubky, 

 spojených mezi sebou strouhami. Nádržky ty dělají se schválně velké a mělké, aby 

 vypařování se urychlilo. Po úchodu vody parou zbude v nádržkách sůl, kteráž se ven 

 vyhrabe a vedle nádržek na zemi rozloží, aby rozplývavó části z ni odběhly a sul vy- 

 sákla. Vysáklá sůl složí se v jehlancové nebo hranolové hromady, zvané buhory, 

 z kterých do prodeje přichází. Matečný louh pustí se bez dalšího upotřebení z ná- 

 držek do moře. Dílo počne se v březnu a končí se v září; čím parnější léto, čím 

 větrnější počasí, tím větší výtěžek soli a naopak. 



