185 



Při gradováni ledním napusli se nádrž solankou, vylezenou ze studnč solnf. Za 

 mrazu zlediiali v nádrží nejprv jen voda solanky, a solanka pod ledem zbylá stane se 

 na sůl bohalší, ponOvadž velká řásl vody její v led se promčnila. Zbohaccnou solanku 

 vypuslí dělníci do druhé nádrže, kde se k vaření přechovává, led ale v první nádrži' 

 který v dutinách svých mnuiio solanky též bohaté zavírá, třeba rozllouci, aby solanka 

 neb rapa z dutin mohla vyléci. Vo vypuštěni této druhé řásti obohacené solanky do 

 druhé nádrže vytáhnou led z první nádrže a napusli tuto opět chudou solanku ze studné. 

 Když i ta solanka promrzne, zaínou dcMnici znova předešlou práci. V Sibiři u Irkulska 

 obohacuje se slaná voda z lamějších jezer, a v Ochotsku a v KamiSalce mořská voda 

 gradováním ledním. 



fíradomni kapalni čili prulové jest obohaceni: slabých solanek pouštěním jich po 

 kapkách skrz proutí v lak zvaných gradovnách. Gradovna, rusky gradír jest čtver- 

 hraná, asi 100-200 stop dlouhá, 30—40 st. vysoká a 10—30 st. široká hranice, 

 kteráž hlavně ze ctyr neb dvou řad sloupů se skládá. Aby sloupy ty stálost měly 

 a vítr je vyvrátiti nemohl, jsou mečíky a svory svázány i též v prazích přes solankovou 

 nádrž položených zaěepovány. Nádrž ta slouží k jímáni yradovky, t. gradované solanky. 

 V sloupech zmíněných jsou ode zdola až k jejím hořejším konoiim latě nebo žerdě 

 zapuštěny, na kterých, a sice na přič gradovuy, loží otýpka z pruutí trnového, hlohového. 

 březového, jalovcového nebo jiného. Prostor mezi sloupy, vyplněný otýpkami, slově 

 sténá průlom neb yradovact, u Rusii stěna prufanaja neb gradírnaja. Plocha stěn pru- 

 tových z venku nesmi býti kolmá, nýbrž musí býti nakloněná, proícž stěny u svém 

 zpodu širší jsou nežli na vrchu. Sklonitost vynáší bez mála 1 palec na I stopu kolmé 

 výšky stěny. Užitek její záleží krom větši stálosti stěn v tom, že dolil padající so- 

 lanka na vice kapek se rozděluje a kapky od vělru ne lak snadno odneseny býti mohou, 

 jako když dolů padají po stěně naprosto kolmé. Na vrchu gradovny podle délky její 

 jest položen žlab, do něhož se negradovaná solanka člověčí, živočišnou, větrní, vodní 

 neb parní silou žene. Žlab má kohoutky ve svých poslranicích, kterými se solanka 

 tenkými prameny do koryt a z nich skrz nevelké pobočné otvory na hořejší otýpky 

 pouští. Zde rozdělí se solanka na kapky, které s proutí na proutí _ padají, poskytující 

 vzduchu mnoho povrchu, čímž voda snadněji mizí. Trvá to vždy nějaký čas, nežli kapky 

 po stěnách prutovýcli dolů do nádržky slokou. Protože kapky takovým spůsobem mnoho 

 vody pozbývají, musí solanka v nádržce u zpodu gradovny býti slanější a ledy hodnější 

 k solivařoní. Není-li solanka v nádržce dosti sesílena, vyzdvihne se opět nahoru a puslí 

 so podruhé po stěnách, což se tak dlouho opakuje, až došli zbohatne. Gradováni pru- 

 tové jesl bud ploclwté neb prostorové: při prvním kapá solanka jen po zevnitřní ploše 

 stěn prulovýcli, při druhém ale skrz slěny samé. První spusob poskytuje více solanky 

 a bohalší, léž požaduje menší slěny. Nejpříhodnější čas ku gradováni kapalnímu jest 

 lelni, teiHý, suchý a když duje vítr z jisté strany. Bezvětří a vlhké povětří jest zhola 

 na překážku gradováni. Čím teplejší solanka, tím méně bývá ztrály v solních částech, 

 již zúplna zibránili není možná, a čím vice se ona po stěnách gradovacích rozproslraní, 

 Um lépe. K dosaženi toho cíle v první případnosti snaží se dle možnosti podvrhnouti 

 solanku více účinu slunečních paprslků, v druhé, zvětšiti počet koryt na stěnách. 

 Vysoké slěny jsou výhodnější nízkých, poněvadž solanka, co tekutina, ve vyš.ší vrstvě 

 vzduchu více se vypařuje. Při gradováni uchází ze solanky kyselina uhličitá, též oddě- 

 luje se od ni sádra, vápno a kyslík železilý, kteréž na otýpkách so usazují a z šedivá 



