144 



Jakých měl k tomu výsledku pomůcek z prací i spisů starožitných , co v tom 

 pravdivým jest jeho jměním, co zas dílo jeho předchůdcův, na to ani historie hvězdářství, 

 ani nejbystřejší kritika věrněji a důkladněji neodpoví, jako sám Koprník. V každém kroku 

 stopuje své předchůdce, dílem rozvinuje a utvrzuje náhledy jejich , dílem jim odporuje, 

 dílem své na místo oněch podává. Ba v skrovnosti své vyjevuje zdání, jakoby soustava 

 jeho byla již v dávnověkosti známa byla a on ji jen dále rozvinoval. Tak uvádí místo 

 z Cicerona, kde tento praví, že Nicetas Syrakusanský zdánlivý denní pohyb nebe od východu 

 k západu otáčením země kolem své osy od západu k východu vysvětlil. Také připomíná 

 Philolaa, Pythagorského filosofa, jenž tvrdil, že země jest planetou, která se kolem slunce 

 pohybuje. Mýlil by se však každý, kdo by myslil, že zásluha Koprníka záleží pouze 

 v obnovení těchto starých domněnek. Vše, co před ním v tom smyslu bylo proneseno, 

 bylo právě jen domnéniivé a beze všeho důvodu, teprva Koprník ponejprve pozorováním 

 a počtem dokázal pravdu toho, co jiní pouze tušili. Ten, kdo by nauku Koprníkovu bral 

 za nauku školy Pythagorské, musil by stejným právem bráti fysiku Newtonovu za fysiku 

 Lukretia, poněvadž i tam se potká s myšlénkami i výrazy o přitažlivosti, 



Koprník rozdělil dílo své o obratech nebeských v šest knih. První z nich podává 

 povšechný přehled světa a obraz celé nauky na základě pohybování země a stálosti slunce, 

 ostatní knihy rozbírají a vykládají po částkách tento obraz. V knize té jest též obsaženo 

 důležité pojednání o sférické trigonometrii , o němž jsme se již dříve zmínili. Druhá 

 kniha vysvětluje výjevy pohybu denního a odvozuje je od otáčení země kolem osy. 

 Taktéž jest zde obsažen popis malhemalických kruhů, jimiž se nebesa rozdělují, východ 

 a západ hvězd, měření a dělení času, spůsob, jak se měří úklon osy zemské k rovníku, 

 položení hvězd s ohledem na kruhy nebeské a některé mathemalické práce, které k vy- 

 světlení těchto výjevů náležejí. Třetí kniha jest nejdůležitější ze všech. Vykládaje v ní 

 všecky případky ročního běhu země , musil Koprník proskoumati všecka místa dráhy, 

 kterou naše planeta za rok opisuje ; musil zevrubně ustanovili trvání tohoto oběhu čili 

 délku roku , různé změny v rychlosti toho běhu , úklon dráhy roční k rovníku a body, 

 kde se dva tyto kruhy přetínají, čili body rovnodennosti. Položeni těch bodů jest na 

 nejvýš důležitým základem počtů astronomických jak civilních , neb na jejich umístění 

 závisí pořádek i návrat počasí, všechno položení k východu neb západu těl nebeských 

 a tedy skoro všechno vědění lidské v astronomii. Jedná se tu v skutku o položení 

 základův celé nauky, v kteréž věci Koprník nemohl se na nic jiného spoléhati než na 

 pozorováni starých hvězdářů a na bystrost ducha svého. Počav od Timochara , jednoho 

 z nejstarších astronomův školy Alexandrinské, žijícího okolo r. 294 př. Kr., prochází 

 i skoumá pozorování tétéž hvězdy (Spica Virginis) pod Hipparchem , Plolomeem, Alba- 

 tegniem Arabem a jím samým ve Frauenburku vyvedená , tedy pozorováni obsahující 

 1819 let. Výsledek zpytování toho jest, že stálice, zachovavše lutéž odlehlost od dráhy 

 zemské , proměnily položení své v délce , totiž odlehlost od bodů rovnodenních, 

 a že tytéž hvězdy vzhledem sebe samých to samé zachovávají položení , z toho soudil, 

 že proměna v délce nepochází od běhu hvězd, ale od toho, že body rovnodenní postupují 

 nazpět od východu k západu. Výjev ten znám jest v astronomii pod jménem postupováni 

 bodů romodenních (praecessio aequinoctiarum). Porovnávaje pak pozorování úklonu 

 dráhy zemské k rovníku Aristarchovo , Ptolomaeovo , Arabův se svými pozorováními, 

 vypočet] z nich změnu tohoto úklonu; taktéž ze svých třídceliletých a z dávných pozoro- 

 vání nejenom vypočetl, co Hipparch nejdříve dokázal a co všichni astronomové po něm 



