145 



věděli, že body rovnodcnní mají běh zpáteťSný, nýbrž také lo, co nikdo před nim nepo- 

 zná!, že len bi"h bodů rovnodenních jest nestejný i že úklon dráhy zemské podléhá 

 změnám periodickým. Není zde místa, postihovali ho v nesmírně pracném pociliini těch 

 změn a jejich návratu. Když se jednalo o odkrytí počátku i příčiny , z kterých takový 

 běh i změny jeho vycházejí, víickni přcdchíidcové Koprníkovl zapletli ge v rozličných 

 vymyšlených sférách i kruzích , které obtíže zvětšily , výkladu ale nepodaly. Koprník, 

 povrhnuv těmito neodiivodněnými domysly, jakoby byl svědkem stvoření býval, vynašel 

 z běhu žerně podivuhodný mechanismus světa. Učí nás v oddíle třetím knihy třeli , že 

 osa země vždy rovnostcjná sama k .sobě zůstali musí, podle čehož počasí se vysvětlují, 

 a že podléhá dvěma velmi pozvolným pohybům , že totiž předně bod točny její asi za 

 26.000 let opisuje kruh od východu k západu kolem točny ekliptiky, a že s během osy jde 

 zároveň běh rovníka, tedy body rovnodenni podél ekliptiky se pohybují, coufajíce ročně 

 o oblouk asi 50 sekund; zadruhé, že osa země kolísá se v zponenáhlém ruchu a tím 

 že se blíží a vzdaluje od osy ekliptiky, a že za uchýlením osy jde také uchýlení kruhů 

 i Jejích ploch , ledy kolísání té osy zemské spravovati musí změny v úklonu rovníka 

 k ekliptice , z čehož vychází , že coufání bodů rovnodenních a všecky změny v položení 

 hvězd jsou výsledkem těchto dvou zponenáhlých a malých pohybů , kterýmž osa země 

 v běhu ročním podléhá, že ty dva běhy osy zemské jsou od sebe závislé a periodické 

 a že svoje meze mají. Podle télo Koprníkovy nauky rovník s ekliptikou aniž se kdy sešly, 

 aniž se kdy sejíti mohou, jak sobě někteří, chtíce tím vysvětliti převraty, na povrchu 

 zemském pozorované, představovali. 



Všecky ty myšlénky, z hlubokosti mohutného ducha jeho čerpané, nabyly ve věku 

 našem povahy pravd stvrzených. Newton, Bradley, Keppler, Euler, ďAlembert a všickni 

 výtečníci století minulého a nynějšího upevnili na věčnost zároveň s touto naukou i slávu 

 Koprníkovu. Neb lof vlastnost pravdy, že se utvrzuje a šíří časem a vynálezky novými, 

 kdežto bludný domysl a lež po krátkém panování rozpadá se v niveč. Po vyložení změny 

 bodův rovnodenních zbývalo ustanoviti trvání ročního běhu země čili délku roku. Koprník, 

 zvrhnuv i v tom ohledu učení Plolomejské, dokázal, že počítání roku podle počasí jest 

 nejisté a nestálé, jelikož závisí od bodů rovnodenních, které jsou proměnlivé a pohyblivé. 

 Při skoumání délky roku pozoroval navrácení se slunce k též stálici podle spůsobu 

 Chaldeův a Arabův, a našel délku, která jest o 28 sekund větší, nežli jak byla později 

 nalezena. Ne lak šťastný bylKoprnik ve vykládání běhu Luny, o níž jedná v knize třetí; 

 vykládání toto, odpírající dlouho všemu skoumání hvězdářů, bylo takřka turnajem lid- 

 ského ducha pro náramnou rozmanitost v běhu Luny. Bez vynalezených nově spůsobův pozo- 

 rováni a pomůcek našeho věku nemohl ovšem Koprník postihnouti a vyložili záhady tak 

 nesnadné, ale I při těchto pomocech byl by sotva k cíli došel, jelikož předce některé 

 z omylův Plolomeových podržel. Nauka starožitných astronomů a filosofů zavírala v sobě 

 bludnou theorii v dokonalosti přírody, kteréž i Koprník se držel, totiž že běh těl nebe- 

 ských jde vždy jednostejně v kruhu, a že tedy také země a ostatní planety v kruhu 

 kolem slunce se pohybují. Z příčiny těchto bludů potýkal se Koprník v každém oka- 

 mžení s nesmírnými obtížemi, které již ne lim čistým a všeobsáhlým rozumem, ale bystrým 

 důvtipem a citáty ze spisů dávných hleděl překonávati. K vysvětlení běhů brzo zpoždě- 

 ných brzo přispíšených, pozorováním vyskoumaných, bylo potřebí, užiti staré plelenice kruhů 

 a kroužků, a uchýlili se od cesty vedoucí k pravdě. Dle toho vykládaje nerovnost ročního 

 běhu země na konci knihy třeli, běh Luny v knize čtvrté, obraly planet co do délky 

 živu issu , IQ 



