148 



O trávách. 



Od Julia Saxa. 



Řády rostlin , jejichž stopy již v starších vrstvách země se vyskytují a jejichž 

 všeobecné rozšíření po zemi na to poukazuje, že náležejí k nejstarším tvorům, řády tylo 

 objevují vždy velikou rozmanitost v tvarech, ačkoliv takřka úzkostně jakéhosi původního 

 rázu se přidržují. Řády však, jichž stopy teprva v novějších vrstvách se nalézají a jejichž 

 obmezené rozšíření na novější původ ukazuje, bývají chudší na druhy, ačkoliv základní 

 ráz jejich v přerozmanitých změnách se zjevuje. K těmto posledním náleží řád růžovi- 

 tých rostlin, k nimž v širším smyslu také ovocné stromy naše patří. Přehlédneme-li 

 řadu této krásné skupeniny rostlin a poznáme-li , jak veliké jsou rozdíly mezi jahodou, 

 mochnou (Potenlilla), růží, jabloní a třešní, kdežto nicméně příbuznost jejich mezi sebou 

 předce patrná zůstává , ohlédneme se na řád trav s jakousi neodhodlaností , majíce 

 o nich jednati. 



Mezi třemi tisíci druhy tohoto řádu, které ve všech úhlech země rozšířeny jsou, 

 panuje jednoslejnost podoby, jaká v málo kterých jiných řádech se nalézá; sotva nalezne 

 se tráva, která by od každého hned na první pohled co taková poznána býti nemohla ; 

 kdo spatří květnou latu bambosu , nebude i při ohromné velikosti kmenu pochybovati, 

 že má před sebou trávu. 



Jisto jest, že trávy mnohem starší jsou nežli rostliny růžovíte, a z toho s ohledem 

 na jiné okolnosti vyplyne na otázku , proč starší řády bohatší jsou na druhy nežli no- 

 vější, odpověd velmi snadno, jelikož čím déle základní tvar trval, tím více rozmanitým 

 spůsobem proměniti a dle okolností fysikálnich uspůsobiti se mohl. V skutku není na 

 zemi druhého řádu rostlin, který by tak rozšířen byl jako trávy, a na to rozšířeni jsme 

 tak uvyklí, že krajinu, v níž trávy chybí, pustou a holou nazýváme, třeba stromy neb 

 keře chovala. Nicméně jsou i trávy citlivý povětrnosli a daří se nejlépe v mírném 

 pásmu. V oboru polárního kruhu vyskytuje se sice ještě několik malých druhů , ale 

 pustota krajin těchto nedá se lépe naznačiti nežli podotknutím, že tam již vělší trávníky 

 jsou vzácné, louky ale docela chybí. Louky, tento památný a půvabný spůsob Květeny, 

 nalézají se teprva v menších šířkách země. V studeném pásmu jsou rozsáhlé krajiny 

 jen mechem a lišejníky pokryty, teprva jižněji má květný oděv země podobu louky. 

 Již na Islandu okrašluji rozsáhlé travnaté koberce povahu krajiny, v jejímž pozadí horké 

 páry z rozsedlin země se tlačí; převahu nad ostatním rostlinstvem dostávají trávy ale 

 teprva v teplejších krajinách mírného pásma obou polokoulí; zde ustanovují trávy takřka 

 základní ráz krajiny , v níž lesy , stromové , skupeniny a menši byliny a květiny tím 

 krásněji svou souměrnou rozmanitostí se představují. Neb ačkoliv trávy v nesčíslném 

 počtu vedle sebe se objevují, připouštějí předce rostliny jiných řádů do svého spolku, 

 ba často usnadňují ujmutí se jiných rostlin, jako na písčitém břehu mořském, kde písečná 

 tráva (Elymus arenarius) kyprou půdu podzemními výběžky prophtá a hustou plstí proti 

 větrům chrání, tak že i stromy a keře tam uhostiti se mohou. 



Co louky vzdělaných krajin evropských tak půvabné činí, jest rozmanitost trav, 

 společně žijících v hustém skupení, na jehož povrchu pěkné klasiky se houpají a millíony 

 tyčinek se třesou. V době, když semena trav uzrávají, rozvíjejí se pestré květiny 

 a vyzdvihují své hlavičky nad stébla, a nyní lesknou se pryskyřníci, bylice, zvonečky 

 A vonné tavoly v poledním slunci, a když i ty za své vezmou, rdí se šťovíkové plody 



