149 



při yánku první jesend. NeJbuJnejSf louky nalézají se tam, kde potok nebo reka 

 rovina nebo široký úval protéká, nebo kde dle úboči a úpatí rozlehlých vrchů odtéka- 

 jící voda dešfová neustálou vláhu udržuje. 



Na nejhlubších místech, blíže potoků a stojatých vod, stojí vysokostéblové druhy 

 obyčejnĎ jako píedvoj ; zde nalézají se husté rákosové lesy, zde lesknou se laty odemky 

 (Glyceria), které při každém dechnutí vetru a zCeření vln sem tam vlají. Na sušších 

 místech louky převládají rozličné druhy psárku (Alopecurus), a kde suchá pěšinka 

 loukou se vine nebo kamenná hráz se vyzdvihuje, zelenají se husté drny medynku 

 (Holcus), jehož vlásky jsou mezi trávami neobyčejným výjevem, a vynikají jednostranné 

 laty rozmanitých sveřepů (Bromus) s tenkovětvýini klásky a Špičatými osinami svými. 

 Na tak nazvané kyselé půdě, kde ostřice vládu mají, připojuje se k nim suchopýr (Erio- 

 phorum), též s ostřicemi příbuzný, jehož jemné obaly květné bělounké chvosty tvoří ; 

 na skalnatých stráních a na suchých výslunných stanovištích stoji porůznu nebo v malých 

 houfech útlá stébla pýru (Agropyrum glaucum), ztepilý kavil (Stipa) a planý oves, jehož 

 zlomené osiny z hnědokropcnatých klásků vystupují. Malé kopečky na louce jsou oby- 

 čejně zarostlé Iřeslicí (Briza), jejíž hnědé bezosinné klásky na vláskovitých větvičkách 

 visí. Mezi osením nalézá též množství planých trav místo mezi pěstovanými druž- 

 kami, jako stoklasa, která již zdaleka od silných stébel obilních se rozeznává. Při lid- 

 ských staveních sestavují zvláště mrvky (Festuca) a lipnice (Poa) husté drny, na buj- 

 nějších místech vyzdvihuje kluběnka (Dactylis glomerata) klubkovité květenství své ; 

 podél zdi viděti jest hustý kus ječmenu zedního (Hordeum raurinum). V pustých místech, 

 na špatné písčité půdě není luk, tam objevují se jen skupeniny metlice (Aira), jejichž 

 částky tvrdé a suché již na hubenost půdy ukazují; někdy ale stojí tak hustě vedle 

 sebe, že půda obdrží podobu stepi. 



Louky vzdělané Evropy nebývají příliš rozsáhlé ; jejich kraje jsou obstoupeny 

 bud lesem neb polem, často bývají prostoupeny potokem, jehož běh vrbami a olšemi 

 bývá naznačen ; nezřídka vypadá pak krajina jako zahrada. Jinou podobu mají severo- 

 americké prairie ; celé nesmírné poříčí řek Missisippi, Missuri a Ohio jest pokryto dUem 

 pralesem, dílem prairiemi. Tyto jsou nepřehledné travou zarostlé roviny, takřka trav- 

 natá more, jejichž jednotvárnost ani strom ani vyšší keř nepřetrhuje. 



Ještě více unavují stepi východní Evropy a střední Asie, kdežto obyčejně jenom 

 několik druhů trav půdu daleko široko pokrývá a ostatní sporé rostliny suché a pichlavé 

 jsou. Tak nazvané Llanos v jižní Americe jsou taktéž velké roviny, které se za čas 

 deštivý hustou travou pokrývají a jako naše louky nesčíslným množstvím pestrých květin 

 se zdobí ; za suchého počasí vyschne ale vše až k poslednímu stéblu, země se rozpuká, 

 a jako krokodilové, které ve vyschlém blátě zahrabáni vzkříšení své dešťovým počasím 

 očekávají, spočívají též podzemní soustavy travných větviček, cibule rostlin lilijovilých, 

 čekajíce na první déšf, aby se zase probudily. 



Vytrvalost, jakou trávy zaujatou půdu drží, pochází pouze od vytrvalosti pod- 

 zemních jejich částek; co na lukách spatřujeme, jsou takřka jen choboty, jež podzemní 

 oddenky vzhůru vystrkují, aby se vzduchem, teplem a světlem nasytily ; jsou to jen 

 části rozmnožovací, vegetační soustava jest z většího dílu podzemní, lam povstávají 

 pupeny, z nichž nová stébla se tvoří, když po uzrání všechna stébla vyschnou. 



Podzemní články tyto, které jako stébla kolínky od sebe odděleny jsou, bývají 

 obyčejné kratší a nejsou zelené. Listnaté části (obr, 1.), které z kolínek vynikají, jsou 



