157 



trávy poznává, a v skutku dávají listy Ir avám především zvláštního vzezřeni (obr. 6.). Zvláštní 

 aksamitová jemnost tuCnó louky neb hustého drnu v anglickém parku pochází hlavné od 

 podoby travních listů, které jako vlásky nu hedvábném tkanivu vedle sebe stojí; kdyby 

 byly široké a tuhé, nemohly by nikdy lak huslý k(d)erec vytvořili. Ostřice, k trávám 

 nejbližší, a biky (Luzula), příbuzné k lilijím, počítají se od obecného lidu léž k Iravám 

 pro podobnost listů svých k listům travním, nicménč jsou ale také v tom ohledu (ještě 

 více ovšem dle květu a plodu) od trav rozdílné ; oběma chybí totiž blánka (Ligula), 

 trávám zvláštní znak dávající. Na míslě toliž, kde plocha listová od pochvy se dělí, 

 sedí na ní bezbarvá, jemná bhinka, která pochvu takřka ještě o kus podél listu prodlu- 

 žuje. Obyčejně jest blánka lato lak malá, že se při povrchním pohledu ani nepozoruje, 

 u některých trav ale, jako n. p. u lipnice (Poa) jest dosti veliká. Podoba její jest 

 rozmanitá, dílem sedí co hřebínek u zpodu listu, dílem vyzdviliuje se jako jazýček 

 dílem jest špičatě prodloužena; kraj její jest někdy jednoduše laločný, někdy zoubko- 

 vaný nebo roztřepený, někdy jest celá v tenké brvy rozstříhána nebo jenom dvěma 

 chomáčky po obou stranách plochy listové zastoupena. 



O významu léto blánky hádali se rosllinopisci velmi dlouho. Nezasvěcenému do 

 věci mohla by se tato hádka zdáti zbylečnou, jelikož ale úloha rostlinopisu jest, vyskou- 

 mali zákony, podle nichž byliny rostou, nesmí se sebe nepatrnější ústroj zanedbali, 

 kterýž, poněvadž již stává, také s celou osnovou rostliny souhlasiti musí. Linné pova- 

 žoval blánky tyto zkrátka za vlastní výjev, to však bez práva. Neb pokud rostliny 

 známe, vyskytují se ústroje beze vší obdoby s ústrojí jiných rostlin jen v takových 

 skupeninách, které dle vzoru docela jiného zřízeny jsou, jako n. př. výtrusy lajnosnubců. 

 Trávy ale souhlasí s ostatními jednoděložnými rostlinami tak dokonale, že se ani mysliti 

 nedá, jakoby něco obsahovaly, co u ostatních obdoby nenalézá. 



Největší podobnost mají blánky trávních listů s vedlejšími korunami mnohých 

 rostlin. Každý zná květ narcisů a pozoroval zajisté, jak se uprostřed koruny kruhovitá 

 blána vyzdvihuje, která u některých lilijovitých rostlin, n. př. u Pancratium, i samu ko- 

 runu velikosti svou převyšuje. Pozorováním jen poněkud zevrubným shledáme snadno, 

 že z kruhovité blány léto náleží ke každému ze šesti korunních lupenů jeden kus, a že 

 ona vlastně nic jiného není, než obdoba pochvy listové ; postavení toho ústroje jest však 

 poměrně totéž, jako postaveni blánky travního listu. Ještě větší podobnost nalezneme na 

 tak nazvaných vousech květných lupenu karafiátových, zvláště s roztřepenou blánkou 

 některých trav. Ostatně nemusíme obdobu ani v květu hledati ; rod rdesna (Polygo- 

 nům), který sice od trav daleko se uchyluje, ale kolínkovilou lodyhou s nimi souhlasí, 

 má u zpodu listů blánitou pochvu, která články lodyhy objímá a u hořejšího kraje často 

 roztřepena bývá. Schleiden porovnává i palisty rostlin molýlovitých (n.př. rodu Orobus) 

 8 blánkou listů trávních. Pokud všechny podotknuté ústroje co přívěsky listové v jeden 

 pojem zahrnuje, může názor jeho býti odůvodněný, tvrdí-lí ale, že blánka trav tím po- 

 vstává, že lodyha na listu ještě útlém a měkkém vnitřní \tsIvu mechanicky vytlačuje, 

 nepřisvědčí mu zajisté nikdo ; neb tlačením a posouváním může se ústroj zkazili, nikoliv 

 ale vytvořili. 



Listy nejvyššího oboru, listy květenslví, rozeznávají se již svou drobností od listů 

 na stéble, taktéž bývají mnohem sušší a tvrdší. Poněvadž články, na nichž sedí, velmi 

 krátké jsou, sedí hstky tyto lak zhusta vedle sebe, že každý následující obalen jest 

 z Cásli předešlým listem, a lak se podobají kvčtonosné větvičky, toliž klásky, k vře- 



