166 



nesou a ostatní obojaké jsou. U kakuřice leží však rozdělení práštiíkového kvělu od 

 čnělkového v celém zrůstu. Silné, 8 — 10 stř. vysoké stéblo končí se latou, která jen 

 prášníkové květy obsahuje ; čnělkové květy vynikají však co silné větve z koutů dolej- 

 ších listů. Poslední list každé větve objímá mladé čnělkové květenství, jako u palem; 

 z obalu toho vystoupí později dlouhé vláknité čnělky v podobě hedvábného chvostu 

 a přijímají prášek, kterýž s ho^^ejšího (prášníkového) květenství na ně padá. Nicméně 

 jsou i zde vlastně v každém květenství květy původně obojaké, a prášníkové květy po- 

 vstaly jen zakrněním čnělek, čnělkové zakrněním prášníků. Zakrnění těchto ústrojů ne- 

 může se však co zvrhlost považovati, nebof jest již v culém zrůstu rostliny založeno. 

 Spíše mohlo by se co zvrhnutí považovali objevení prášníkovýoh květů mezi čnělkovými, 

 jak jsem sám viděl, nebo čnělkových květů mezi prášníkuvými, jak Wigand pozoroval. 

 Květ trávy pravidelně vyvinutý obsahuje, jak již praveno bylo, li'i ústroje: pluchu vnitřní 

 (palea superior), tři tyčinky a jednu čnělku. Osa, na které tyto ústroje sedí , jest lak 

 málo vyvinuta, že se jenom domyslem najíti dá. 



O ústroji travního květu máme celou literaturu. Starší rosllinopisci měli za to, že 

 svrchní pluchy ku květu náležejí, a mimo to přijali mnozí, že třetí list jest zakrnělý, aby 

 lak pro obdobu s ostatními jednoděložnými rostlinami trojliipenný obal obdržely. Sám 

 Schleiden považuje květ trávy za původně trojlupenný. Kdyby ale lomu tak bylo, byly 

 by dva z nejvšeobecnějších zákonů rostlinného ústrojí zrušeny; neb pak by povstal každý 

 květ bezprostředně z osy bez matečního listu, kdežto každá větev, a takovou jest palmě 

 tento květ, v koutku listu povstati musí, a zadruhé zrušil by se tím pořádek listů, neb 

 pak by náležela pleva ke květu místo k ose klásku, jak tomu v skutku jest, a první 

 lupen květné osy byl by k zevnějšku obrácen, což v celém rostlinstvu snad není. 



Tyto dva důvody dostačují k vyvrácení toho, že plucha svrchní náleží ke květu; 

 jsou však ještě dva jiné bezprostřední důvody, jenž tuto věc osvětlují. Rozložíme-li totiž 

 travní květ, a vezmeme-li vnitřní pluchu s vaječníkem a prášniky do kleštiček a vytrh- 

 neme-li ji, zůstane dole ještě malý článek osy sláli a na něm sedí plucha (6). Pozná- 

 váme z toho, že klásek obsahuje osu posázenou pluchami svrchními a plevami, a že květná 

 osa jenom jeden lupen nese a v koutku svrchní pluchy sedí. Při tom pozoruje se také 

 střídavé postavení listů. Neb plucha vnitřní (palea superior), totiž první list květné 

 osy, jest o 180" od matečního listu kvělu, totiž od pluchy svrchní (palea inferior), 

 uchýlen, čili jinými slovy, první list květné osy stojí uvnitř jako první list každé větve 

 na trávách. Také povaha obou lístků ukazuje, že nejsou stejnorodé, nýbrž že náležejí 

 k rozličným článkům. Plucha svrchní jest obyčejně mnohem větší a pevnější á jako per- 

 gamenová, plucha vnitřní jest obyčejně tenká, blánitá a menši. Nejjistější důkaz odkryl 

 však loni Wigand při zevrubném skoumání vyvinujícího se klásku travního. Pozoroval 

 mladistvé květenství, v němž klásky teprva jen osu obsahovaly, na níž plevy a pluchy 

 zpodni sedí. Teprva v pozdější době objeví se v koutcích pluch malé buněčné bra- 

 davky, totiž mladé osy květné, z nichž podle zákonu střídavého postaveni nejdříve 

 plucha vnitřní, pak tři tyčinky co kulaté tečky se vyvinou, kdežto vaječník později 

 povstává (obr. 22.). Věc tuto považujeme dle toho za rozhodnutou a upozoríiujeme 

 čtenáře jen na to, že vyobrazení tray ve větším dílu knih chybné jest. poněvadž se 

 tam vždy plucha zpodni ku květu počítá a tento dvojlupenný se býti zdá, čehož však 

 není. Kdo se o těchto věcech přesvědčili chce, nechf rozebere klas pšeničný, neb 

 velké klásky sveřepu. Trávy osinné mají osiny na zpodni pluse, a dle toho pozná se 



