172 



chemického, ač i nad tímto zdánlivé pouze hmotným hýbáním bytnost vyšší se vznáší, 

 již, kde samostalněji vystupuje, duší a duchem nazýváme. 



Tělo živé, rostlinné nebo zvířecí, živí se potravou z venku vzatou, tráví ji, pi^e- 

 Iravuje, vytravuje. Potrava pak může býti všeobecná, elementární, živelná, nebo zvláštní, 

 vzata z oboru samého životvorstva. Rostlina živi se jen potravou elementární, vzduchem, 

 vodou a tím co v nich rozpuštěno neorganického pod spiisobou solí, živly pak všude ji 

 obkličují, vstříc jí vcházejí, aniž třeba, aby se po nich pohybovala; pročež stojí beze 

 hnutí upevněna v půdě zemské, aneb po vodách splývá, an potrava jí sama se podává, 

 ano bezvolně vniká do jejich vnitřností. Příroda na takovém životvoru ukazuje, že 

 i zbýti může vyšších mocností, kde jí toho není potřeba. — Zvířecí jednotník bývá 

 pohyblivý, citlivý, popudný, shání se od místa k místu hledaje potravu zvláštní, rost- 

 linnou neb zvířecí. K tomu nadán jest tykadly, chápadly, kusadly, běháky, letadly, 

 plovadly, všelikými čidly do blíže i do vzdáli sahajícími, a zvláštními střevy, kde se 

 potrava nahromadí a časem stráví, aniž třeba bez přestání po ní se honiti, nýbrž po 

 přestávkách jí se dobývá. Pročež přírodoskumci vystavili takový sáček potravní za 

 hlavní význak zvířeti, jímž by se lišilo od rostliny, kde lakové zásobárny nebývá. M6j 

 sobě též u nás svou platnost tento význak, ač ne výhradně, nýbrž jako jeden z mno- 

 hých neméně důležitých, jako jsou cit o zvůle, vnuknutí a puzení, o nichž ovšem na 

 rostlinách žádných známek nemáme. 



Ačkoliv příroda veškeré živočišstvo zvláštním trávením vyznačila, jedno elemen- 

 tární společně s rostlinstvem předce všem zvířatům zůstavila a Je oužeji k sobě při- 

 poutala; jest to dýchaní, dýchání ve vzduchu i ve vodě. Dýchajíf ve vzduchu ssavci, 

 ptáci, plazi, hmyzí, někteří hlemejždi, ve vodách ryby, raci, mlži, hlemejždi, larvy hmyzů, 

 červi, hvězdejši, polypi, kořenonožci, nálevníci. A co jest to, jaká hmota to, již dý- 

 cháním všickni živoucí bez přestání do sebe ssají a vždy zhasínající život znova zně- 

 cují? Starý svět, podávaje se více obraznosti nežli přísnému zpytování a zkoušení, 

 hledal nejprve ve vzduchu jakýchsi oživujících duchů (spiritus, Tzrtíftrc), kteří vniknouce^ 

 do plic odtamtud arteriemi (jakobys řekl vzdušnicemi) po celém těle se rozprostíraj' 

 a je oživují, začež i vzduch životním pokrmem (pabulum vitae) nazýván. Teprv Harvey, 

 slavný vynálezce oběhu krve, zvrátil tuto myšlénku, dokázav, že i v arteriích krev 

 koluje, ač jaksi smíšena se vzduchem. 



Sprostý rozum, neznaje chemické složení vzduchu a jeho prvotní částky, může 

 se i nyní lehce uspokojili takovýmto antickým domněním, které přirozeně podle výsledků 

 stanovuje příčiny, ježto libovolně vymýšlí, neshánějíc se dále po jejich bytosti skutečné. 

 Tak se utvořila za starých dob zvláštní mythologie všelikých sil a duchů a tajných 

 Jakosti (qualitates occultae), které novější doba ne bez velikých nesnází vypuzuje. Jest 

 to jako s pohybem slunce okolo země, kterému nás denně vyučuje patrný úkaz východu 

 i západu, navzdor učení Koperníkovu. Kdož z nás, i třebas nejzkušenější chemik, zatajiv 

 dech na několik sekund, až do vznikání v hrudi citu dusivého, ouzkostlivého, omračují- 

 cího, a pak navrátiv se k svobodnému vzkřiřujicímu dýchání, nepoznal by se příchylna 

 k domněnce oné starých Galenistů o vzdušních spirutusech, ač by třeba jiným, vědečtěj- 

 ším spůsobem věc sobě představiti chtěl , ohled bera na přísné materialisty , kteří 

 životním silám skutečnosti odpírají a jen z mrtvého život vzkřísiti se vynasnažují. Jiný, 

 každému dobře známý účinek dýchání jest ochlazení plic a zmírnění horka vnitřního, 

 které chemickými postupy v krvi neustále se vyvádí, zvláště když horečkou, silnými 



