174 



2. O lučebné povaze čili o chemismu dV cháni, u píisobeui vzduchu na kre^, 

 n jejím okysličeni a nduhličeni, o vyvinováni teploty po celém lěle. 



3. O mechanismu dýcháni čili strojnické jeho povaze, kdežto se považují plice 

 a thorax (prsa čili hrudni nádoba) co dmychavý nástroj, vzduch do vnitř ssajici a jej 

 vyfukující. Pii tomto oddílu bude třeba seznámiti se s kostrou hrudi a jejím svalstvem, 

 pak i s anatomií chi-táuu, abychom všechny jejich pohyby dfdtladnč vyložili. 



4. O dynamismu dýchání, čili o povaze sil životních, zvláště nervnícli, jimižto 

 pohyby svalil se vzbuzuji, a snad i některé proměny chemicko-organické v tělesných 

 látkách se spůsobují. 



5. Konečně obrátíme zřetel ku psychismu dýchání čili duševní jeho stránce, jakým 

 totiž spňsobem lidská víile z rozumu nebo z vášně nakládá dýchadly, aby rozličnými 

 hlasy a mluvou vyjevila stav vnitřních citů, tvary a pohyby myšlének. 



Podle tohoto rozvrhu počneme s první jako úvodní částkou. 



O zeonéjsku dýcháni. 



Všeliké činnosti a bytnosti v přírodě, dokud jsou našim smyslňm beze všeho na- 

 máhání a umělého učeného zpytování a vyšetřováni pi-ístnpné, jeví se nám beze všech 

 příprav a umělých prostředků, m.ijí takto svíij zevnějšek (exIerieurV Vidíme pohybo- 

 vání svých oudů, slyšíme hlas zpěvu, hlásky mluvy lidské, domakáváme ,se pohybů 

 krve z lepotu žil a srdce, poznáváme vnitřní kolotání svých citů a myšlének, nahlé- 

 dáme do útroby duševní po vzhledu očí, po tváření se obličeje lidského, pozorujeme v roz- 

 manitých úkazech přítomnost zdraví nebo nemocí, spatřujeme víikol sebe v říších přírody 

 výjevy povětrnosti, vznikání oblaků, deště, bouře, vichřice, změny částí ročních, oběhy 

 slunce a měsíce, kolování hvězd, spatřujeme tvary, zrůst a zmar našeho rostlinstva, 

 spůsoby a mravy našich zvířat. Tím však jsme ještě nevnikli do pravé bytosti úkazů 

 těchto, ku které vede toliko vědecké skoumání a rozumování, poznali jsme jen jejich 

 povrcimost, jejich zevnějšek. Avšak netřeba jím opovrhovali. První začátek naší zku- 

 šenosti vždy se stává zevnějškem, další pátrání vede k poznání celku, skoumání pak 

 pozornější do hloubky bytosti nás uvádí. Tak povstaly a povstávají dosaváde naše vědy. 

 Jesl ledy pojímáni zevnějšku velmi důležité, a vede nakonec, neupustíme-li v svém sna- 

 žení, k pravému poznání. 



Přistoupíme tedy k bližšímu považování zevnějšku našeho dýchání. Při dýchání 

 rozšiřují a sužují se střídavě prsa a břich. Při rozšiřováni vniká vzduch do vnitřku, 

 a to se zove vdechnutím, při sužováni vzduch zase vychází, což nazýváme vydechnutím. 

 Tak po všechny časy svého živobytí trváme v střídavém dýchání, vdechu a výdechu. 

 K tomu však přidati slušno ještě jednu dobu, loliž zástavku, jenž se děje na krátko pi'i 

 každém přechodu od vdechnuli k vydechnuti a naopak, ano i uprostřed vdechu nebo 

 výdechu možná nám libovolně dýchání na chvíli zastaviti. U dýchám a jeho ústrojů 

 obrátíme pozor na rozličné jejich vlastnosti, a sice a) na časíosl, s jakou se za určité 

 doby provozuje, 6) na jeho mělkost a hlubokost, (.) na jeho rychlost a zdlouhavost, 

 d) na jeho krátkost a dlouhost, e) na úsilovnost, s jakou se vydechnutí nebo vdechnutí 

 děje, /) pak se též vezme ohled na zevnějšek těla (prsou a břicha), jeho tvar, a změny 

 jaké se dějí při vdechu a výdechu, k čemuž i rozličného měření užíváme, g) pak i vý- 

 slechu dýchání a stavu plic prostředkem slelhoskopu a plessimetru *) neopomineme, | 



*) Stethoskop, hnidibled, jest trabička dřevená 8—9 coulů dlouhá, na dolejším konci nálevkoritv 



