179 



coulu v průiniTu;. aby vzduch volný průchod měl, navlaž jej a vytlač z něho všechen 

 vzduch načislu, pak, puziiruje při tom hodinky sekundní, naruukni Jednou náhle za 

 jednu sekundu, pak volnéjl za dvě, za ti i, za člyry ald , Čímž bude nafukování rychlé, 

 a pak vždy zdlouliavťjší. Máš tu příklady rychlejšího nebo zdlouhavi-jšího vydychování. 

 PodobnĎ můžeš z měchýře naplněného vzduch do plic vtahovali, rychleji nebo povol- 

 nřji, čímž poznáš rychlejší nebo zdlouhavější vdechování. Při onom vnikají veliké po- 

 díly vzduchu do prsou, při tom jen malé a skrovné. Když děti si hrají vyfukujíce 

 stéblem bublinky barevné z mydlin, tu třeba vyfukovati vzduch velmi zdlouhavě, aby 

 hodně veliké a pestré puchýřky .>ie vydařily. Mluvíce polozalajeným hlasem vydáváme 

 vzduch hlasilkou velmi poskrovnu, podobně při brání na foukací hudební nástroje při 

 pianu zvolna se vydychuje, rychleji pak při forte. Jsouf pak nástroje, ku př. flétna, 

 hubuj, které jen zvolné foukáni dovolují, má-li se slušný tón z nich vydobyti, jinače by 

 prefouknutim nečisté a křiklavé tony se vyloudily. 



J) Poznamenali sluší, že rychlost a zdlouhavost dechu těsné souvisí « krátkosti a 

 dlouhoiti jeho, ačkoliv nejsou to samé. Rychlý dech bývá poměrné krátký, kratším 

 časem se odbývá. To samé množství vzduchu, ku př. 100 kryciilových coulů, může se 

 široce otevřenou hlasilkou rychlým vydechnutím za půl sekui>dy vydati, kdežto při 

 zvolném vydychování až do oupinčlio výdechu zdvacel i třidcet sekund k tomu vynaložili 

 se může. Také s tím vyvádíviiji děli, lito rození přírodozpylcové, zvláštní hru o závod, 

 kdo toližto z nich déle dovede hlas vydržeti ; nezkušené a plýtvavé díté za nedlouho 

 zásobu plícního vzduchu vyčerpá, neumějíc hospodařili s silou hrudní, s hlasem, zkuše- 

 nější pak umírní hlas, přivře skulinku hlasní, zadržuje rychlé stahování hrudi, a tak 

 sázku vyhraje. Rychlost a krátkost dechu záleží hlavně na velikosti otvoru, jímž vzduch 

 vychází, zvliišlě hlasilky, pak i nosního průduchu a oustí relního. Při násilném běhu 

 dýcháme z počátku chřípěnii, pak se ústa pootevřou, až posledně široce se rozvírají, 

 aby co nejvíce vzduchu a co nejrychleji se vdechovalo. Při zavřených ústech a zacpa- 

 nfm jedné chřípě bychom dlouho v běhu setrvati nemohli, proto že by valně ubylo 

 rychlosti dechu. Uměti dobře dechem vládnouti, jej dle potřeby spoře nebo hojně Na- 

 dávali, jest vebni dfiležito v zpévf dví, o čemž na svém místě , kde o lidském hlasu 

 Jednáno bude, důkladně promluvíme. 



e) Obrálínic se k povazování sily dýchám. Při obyčejném vdechování a vyde- 

 chování, v zdravém stavu svého těla vynakládáme jen mírných sil a skoro neznačných. 

 Abychom přišli k poznání síly naší hrudi, třeba k tomu vynaložení dechu na překonám 

 všelikých překážek. Nejprvnější překážka naskyluje se našemu výdechu v samé sku- 

 lince hlasm', kd^ž voláme, kiičfme, nebo jakýkoliv silný hlas vydáváme. Druhá zástava 

 hfni r úslech, když pysky přivřeme abychom foukali, buďto na prázdno nebo do fou- 

 kacích hudebních a jiných nšslrojů. Říkáme o lom, kdo zná hlasitě volali, křičeti nebo 

 sfln6 foukati, že má silná prsa. Záležif to ovšem na obsáhlosti hrudi a na síle prsních 

 sralů. Jsou-li zmíněná oustí široko otevřena, tu netřeba výdechu překonati jakéhos od- 

 poru, i všechna joho sila vynaloží se na zrychlení proudu vzdušného, při čemž nevy- 

 dává žádné nebo jen malé účinky na zevnější odporující těla. — Také vdechování 

 žádá všelikého nasazení sil hnidních. Pozorujeme to již zprosla, když po namáhavém 

 běhání nebo vystupováni na vysokou horu se pozastavíme nebo usedneme, a přislou- 

 cháme svému silnému dýchání. Poznáme tu, že vdechování tenkrát mnohem násilnější 

 bývá než vydecbováuí, proto že se stává co možná nejhlouběji, při čemž poslední, vždy 



12» 



