189 



a příroda živodamá cele nás zastupuje. Arci bychom zle pochodili, kdyby dýcháni vý- 

 hradné naší vůli odkázáno bylo, aniž bychom oka ku spaní zamhouřiti směli, z báznč, 

 přijíti, do nebezpečí zadušení. A jaké by z toho zmalky a pohromy na tele i na duši po- 

 vstaly, každý se snadno domyslí. Tomu vyhoveno nutností onou přirozenou. 



Vyložíme zde hlavní úkazy, jakými se duiSevní činnosti prostředkem dýchání 

 kl jeho spiisobů nám vyjevují. Přede vším rozeznávali sluší v bytu duše činnosti váš- 

 nivé, pudové nebo inslinkiní *), kterými duše vlivům a návaliím tčlesných moci otevřena 

 jest, ješto se sice také s jakýmsi temným vĚdomíiu a zdánlivou libovůlí odbývají, 

 a však jasnčjšímu poznání a svobodné vůli rozumu odporné jsou. Sem náležejí všechna 

 vášnivá vzbouření nebo ohromení mysli naší. Ony nazýváme oučinné, tyto trpné nebo 

 bezčinnó vášně. Sem náležejí: 1) rozkoš i bol. Ona s dýcháním přispéšeným, hlubším, 

 silnějším, ano i s výskáním, chechtotem a jinými radost jevícími hlasy spojena bývá; 

 tento se zatajením dechu, stenáním ano i s rozličnými výkřiky a vřesky bolestnými. 

 Někdy libovolné zvýšeni dechu a napnutí hrudi slouží k uchlácholení bolesti, též i uleh- 

 čení přináší vzdycháni hluboké. 2) Všeliké spůsoby liněcu a s nim spojených vášni. 

 Hněv ukazuje rozličná stupňováni. Na nejvyšším slupni jest vztek, kdežto dýcháni ná- 

 silné až do founění a řvaní přechází. ,Isouf ještě jiné odstíny hněvu, ale více trpných 

 spůsobů a s zatajením dechu spojené ; sem náleží tutlání hněvu, jizlivost, mstivost, pak 

 i závist, kojení hněvu, zanevření, durděni, k čemuž urputné mlčení, reptání, mumlání se 

 přidržuje. 3) Zmužilost, smělost, srdnatosl jsou vášně činné, i jeví se mocným dýchá- 

 ním a zvýšením hlasu; jich opak, bázeň, leknuti, hrůza, dýchání a hlasy svírají. Po- 

 dobné platí o chtíči a nechuti, o lásce a nenávisti, o naději a zoufalství, o radosti a ža- 

 losti, a o všech odlikách rozličného náruživého hnulí a kolotání mysli. Ve vášni se 

 duše obrátí na tělo, aby zjevilo jeji stav, a bolnými city trýzní a trestá je, aby bylo 

 povolné bezumným jejím příkazům. 



Naproti vášním \7stupujc rozum anebo i sprostá opatrnost, a umí krotili jejich 

 výbuchy, tajiti jejich nevčasné se jevení; onen z původů čislč mravních, tato z ohledů 

 jakýchkoliv sobeckých. Tělo duchem opanované slouží mu co nástroj k uskutečnění jeho 

 záměni. Duch poznává prostředkem smyslů výje\'y světa zevnějšího a uvádí je do vyš- 

 šího vědomí, kdežto z nich tvoří představy, ponětí, úsudky, rozmysly, památky, upomínky, 

 úmysly, pochyby, předsevzetí aj., kteréžto obyčejné činnosti bývají prováděny s největším 

 poklidem celého těla a s uskrovněním čilejšího dýchání, což hned se pozvýší, jak mile 

 k oněm vášnivé hnulí se přimísí. Vůle pak svobodná, tato nejbylnější činnost ducha, 

 řídí se myšlením a tím samým jest vždy sebe vědoma, ona se obrací buJlo na obor 

 myšlení samého, rozvažuje, přemýšlí, porovnává, odlahuje, spojuje, zvyšuje pozor, snižuje, 

 směřuje, rozptyluje, souslředuje, úsudky, závěrky, záměry upevňuje nebo uvolňuje, sílí 

 nebo oslabuje. Při lěchto činnostech zdá se byli vůle jako nehmotná, nepotřebujíc na 

 jich vyvedení vidilelných svalových pohybů. Jinak se věc má, když k vykonání našich 

 myšlének přistoupíme. Sláva se to trojím spůsobem : prací, hlasem a mluvou. 



*) Instinkt vůbec se piekl&dá slovem ,pud," co však mné mylné býti se sdá, neb pud, Trieb, jest jiř 

 účinek instinktu, jeho obrácení se k činnostem tělesním k uskutečnění svých oučelú, jakých pud 

 vlastních nemá, než jen \Tiuknutých mu od instinktu. Instinktem sobě představujeme jako vlastní 

 část dnSc, nadanou vlastmmi vidinami a záměry, ke konání a zachování života sloužícími, které pro- 

 itiedkcm pndů i činností tělesných vjkonává; nechat se tudíi jmenuje: pudovlad. 



