190 



1. Práce závisí hlavně od namáhání zevnčjíích oadů těla, nohou a rukou, pak 

 i od dřiku samého. Dokud práce lehká jesl, dýchání bývá klidné a stejné, namáháním 

 se zvyšuje a podle potřeby více nebo méně se napíná- Zde vlastně zmíniti se třeba 

 o tak zvaném hrichotiaku (Bauchpresse). Když celým tělem se namáháme, kdežto ru- 

 koum i nohoum potřebí dáli pevnější opory na dříku, anebo když dříkem samým násilné 

 pohybujeme, nadme se mocně hrud a dýchání se dobami zastaví zavřením hlasičky, při 

 čemž když se vícekrát opakuje, sténání slyšeti jest. Takový silnější nebo slabší bricho- 

 tlak užívá se při vyprazdfiování vnitřností břišních, při násilném vydávání dechu fouká- 

 ním, křičením, pak kde celým tělem taháme, strkáme, zdviháme, nosíme a t. d. 



Co se týká foukání nebo dýmání, připomenouti tu sluší, že se ono v některých 

 pádech řemeslně ano i umělecky provozuje. Hrubším spůsobem to vidíme v sklenných 

 hutích, nejjemnějším pak u hotovitelů fysikalních a chemických nástrojů a nádobek. Jiný 

 oddíl foukacího umění náleží v obor hudby, jest to umělé zacházení s hudebními nástroji 

 foukacími, jako jsou plechové trouby, klarinety, hoboe, fagot, flétny a jiné píšfalky, kdežto 

 na naši rulní nesmíme zapomenouti. 



2. Ještě zvláště poznamenati sluší něuo o hlasech. Již zmíněno bylo o tom, že 

 hlas bývá jevilelem všelikých hnulí duševních. Jef pak hlas i nástrojem zvláštního umění 

 zpěvu, kdežto jaká rozumné vůli prostrannost otevřena, nejlépe posoudí len, kdo se bud 

 sám zpěvu učil anebo vyučováním zpěvu se zabýval. Jakých tu jemných rozdílů při 

 načínání, udržováni hlasu, jeho sesilování a zmirňováni, jeho přelrhování. spojování, jeho 

 přechodech a I d., z čehož jasno, že naše hrud co výborný umělecký nástroj se pova- 

 žovali může. 



3. Konečně dýchání podstatně přispívá prostředkem rozličných změn hlasů, které 

 se přivíráním ústních čásb' spůsobují, k utvoření naší mluvy, o čemž budoucně v Živě 

 obšírněji pojednati hodláme. 



Drobnosti. 



o mléčné dráze. 



Jméno mléčné dráhy obdrželo světlé pásmo na hvězdnaté obloze, jehož bělavý leak 

 zajisté od každého již pozorován byl. Pásnao lo obstupuje celou oblohu kolem dokola, 

 táhnouc se skrze zhvězděni Kassiopeje , Persea, dvojčat. Orionu, jednorožce, korábu, jižního 

 kříže, Centaura, hadonoše, hada, orla, .šípu, labutě a Cephea. Mléčná dráha opisuje tím 

 spůsobem skoro největší kruh na obloze nebeské, rozděluje se ale ve dva prameny, znichžto 

 menši pod špičatým úhlem odbíhá a teprv po 120 stupních vzdálenosti (od Centaura až k 

 zhvězděni labutě) s hlavním pramenem zase se spojuje. 



Řekové zvali mléčnou dráhu Galaxiai, Číňané a Arabové nebe.ikou řekou, Severoame- 

 rikáni dráhou duši, sedláci francouzští cestou sv. Jakuba z Komposteliy. 



Šířka mléčné dráhy jest velmi nestejná ; na některých místech nepřesahuje 5 stnpnů, 

 na jiných dosahuje však 10, ba i 16 stupňů. Mezi zhvězděním hadonoše a Antinoa za- 

 ujímají oba prameny její více nežli 22 stupňů. 



Staří Rekové a Éimané uváděli ve svých básních mléčnou dráhu co stopu mléka, 

 kterou Herkules zanechal , když ho Juno od prsou svých odmrštila , nebo také co stopu 

 ohnivého vozu Phaětonova ; Theophrast představoval si ji co čáru , podle které obě polo- 

 koule, z nichž se dle ného nebeské klenutí skládá, ."ipojeny jsou. Jediný Demokrit, ducha- 



