191 



plný filosof řecký, (vrdil, že příčina lesku dráhy mléčné záleží v nefičfBlném množství hvězd 

 tak vidálenýcli, že světlo jejich v jedinou zář splývá. 



Když (řalilei první své dalekohledy U nebi namířil, odkiyl nové hvězdy v znameni- 

 tém počtu ; šestá velikost nezůstala více nejkrajnější mezi viditelnosti ; pis a meč Oriona, 

 kde řečtí a arabští hvězdáři jen 8 hvčzd počítali, ukázaly jich více nežli 80. V Plejádách 

 (kuřátkách), kde jich dříve jen H neb 7 spatřovali , objeí-ilo se jich .36. Také v mléčné 

 dráze daly se nyní rozeznati jednotlivé hvězdičky , kiležto dříve sotva neurčitý lesk pozo- 

 rován byl. Galilei připojil se nyní k mínění Demokrilovu , odůvodniv je bezprostředním 

 pozorovámm, a od té doby stalo se mínění toto všeobecným. 



Tím váak objasnila se jen jedna strana znamenitého Týjevu tohoto, totiž lesk a bě- 

 lost mléčné dráhy ; souvislost její a o6loukovitá podoba zftstaly však bez výkladu. Okol- 

 nosti tyto nemohou býti nahodilé , nýbiž musí záviseti na fysikálních příčinách. Myšlénka 

 tato vábila pozornost Kepplerovu , jehož důmysl v každé skoro části astronomie stopy své 

 zanechal. V díle jeho „ICpitome Astronomiae Copernicanae" nalézá se následující památné 

 místo: „Místo, kteréž slunce zaujímá, leží na blízku hvězdného kruhu, z něhož mléčná 

 dráha záleží. Umístěni to odůvodňuje se okolnosti , že mléčná dráha má podobu skoro 

 největšího kruhu a že ve všech jejích částech síla světla jest v podstatě tatáž." 



Teprv mnoho let po Kepplerovi vyvinuli tři mužové geniální myšlénku tulo dále, 

 totiž Tomáš Wright z Durharau, tilosof Kant z Královce a geometer Lamberl z Miihlhausň. 



Učenec Durhamský zamítl ve svém díle ,,Theory of the Universu, London 1750" 

 každou myšlénku o nahodilém skupení hvězd, jakožto nespojitolnou s pohledem na mléčnou 

 dráhu, a soudil, že spíše všechny hvězdy prsa idelně rozděleny jsou dle základní jisté plochy. 

 Kant (Immanuel Kants Werke , Leipzig 1838) tvrdil, že plocha lato, v jejímž sousedství 

 hvězdy scřaděny jsou, nutně musí jiti skrze zem, nebo, což totéž znamená, skrze slunce. 

 Představy své o té věci zajrriul Kant v malebném výi-azu , jmenovav mléčnou dráhu svě- 

 tem světů. Lambert (Cosmologische Briefe, Augsburg 17f;i) přichází pozorováním nebes 

 k výsledku, že celá soustava viditelných stálic není kulovitá, nýbrž plochá, že hvězdy skoro 

 Stejně rozděleny jsou mezi dvěma ploehama, které se do ohromných dálek prostírají, po- 

 měrně ale blízko vedle sebe leží , slunce pak že se nachází nedaleko od prostředku této 

 nesmírné vrstvy hvězdné. 



Nejdůkladnější práce o mléčné dráze podnikl William Herschel ., kterýž počítáním 

 hvězd na nebeské obloze zákonitost rozděleni jejich nejpatrněji potvrdil. Podoba mléčné 

 dráhy a fysikálni povaha její vysvětli se pak snadno, přijmeme-li s Herschlem, že miliony 

 hvězd skoro stejně rozdělených tvoři vrstvu , která s obou stran dvěma blízko vedle sebe 

 stojícími plochiími obmezena jest a do nesmírné vzdálenosti se prostírá. Sluneční soustava 

 naše nalézá se blízko u středu této vrstvy, jak v ohledu na délku, tak v ohledu na sítku. 

 Z toho vysvětluje se pak, proč ve směru jednom pozorujeme nesmírné množství hvězd, ve 

 směni druhém ale jenom málo. Vedlejší pramen mléčné dráhy poukazuje na druhou 

 podobnou vrstvu hvězd , která s předešlou pod ostrým úhlem asi tain, kde země naše se 

 nalézá, se stýká, dále ale se neprostirá. 



O rozsáhlosti mléčné dráhy obdržíme představení, porovnáme-li dle výpočtu Hersch- 

 lova čas, jejž světlo potřebuje, aby z nejvzdálenějších hvězd k nám se dostalo. Světlo pro- 

 běhne prostoru více než 20 milionů mil mezi sluncem a zemí za 8 minut a 13 sekund, z 

 nejbližších sláíic potřebuje 3 léta, z posledních viditelných stálic, kteréž Herschel SOOkrát 

 vzdálenější přijímá nežli nejbližší stálice, 1500 let. Dvojnásobného počtu , tedy 3000 let, 

 bude potřebí, aby papršlek světla z jednoho konce mléčné dráhy k druhému konci se dostal. 

 Nedá se však mysliti, že by soustava mléčné dráhy , ku kteréž slunce se všemi planetami 

 náleží, jediná byla v celém nesmírném světe. Mohutnými dalekohledy spatřují se na roz- 



