194 



střevíců při obyčejné povětrnoeti probíhá ; chyba pak pii pozorováni nemohla ani 14. 'díl jedné 

 vteřinky obnášeti. Praktické upotřebeni tohoto výsledku není vzácné ; dát se podle toho 

 ustanoviti vzdálenost, kde při bouřce udeřilo, neb vzdálenost děl nepřátelských. 



O rychlosti blesku a zkrocené i zdomácnělé sestry jeho, elektrické jiskry, byly výpočty 

 ještě zevrubnější vyvedeny. O rozluštěni podivné úlohy této pokusil se důvtipný Angličan 

 Wheatstone. Ke zkoušce vzal kov*vý drát jednu míli dlouhý, navinul jej kolem dřevěného 

 válce, postavil konce drátu blízko proti sobě a pustil u jednoho konce skrze něj elektrický 

 proud, tak že druhým koncem nazpět přeskočiti musil. Při takové zkoušce vyvinují se 

 vždy dvě jiskry, jedna povstane u začátku , kde se elektrická síla vpustí, druhá u konce, 

 kde zase nazpět přeskočí. Obě tyto jiskry následují tak rychle po sobě , že obyčejným 

 pozorováním nelze je od sebe rozeznati. Aby Wlieatstone nalezl, jaká mezi oběma jiskrami 

 proběhne lhůta, upevnil před konci drátu, kde jiskry přeskakují, zrcádko, v němž se obrazy 

 jejich spatřovaly. Zrcádko toto otáčel zvláštním náčiním co nejrychleji kolem své osy, ale 

 předce tak , íe věděl , kolik oběhů za jednu vteřinku vykoná. Jakkoliv rychle elektřina 

 skrze drát proběhla, zůstal obraz první jiskry v otáčejícím se zrcadle předce za obrazem 

 druhé jiskry, tak že zrcadlo již poněkud otočeno býti musilo, když druhá jiskra přeskočila. 

 Z rozdílu toho a známé rychlosti zrcadla vypočetl Wheatston čas, jejž potřebuje elektřina, 

 aby drát jednu míli dlouhý proběhla, ačkoliv tento čas méně obnáší nežli Vigoeet '"' vteřinky. 

 Stroj Wheatstonúv byl později ještě zdokonalen, a sice hlavně připojením k němu dobrého 

 dalekohledu, skrze kterýž se obrazy jisker v zrcadle pozorovaly. Foucault a Fizeau nalezli 

 tím spúsobem dráhu, kterou elektrický proud za '/77e(io(io» vteřinky proběhne. 



Jinou, neméně důvtipnou cestou skoumal francouzský hvězdář Arago trváni blesku. 

 Uspořádal k tomu účelu černé kolo se sto lesklými, stříbrem potaženými paprsky. Při 

 jisté rychlosti otáčení vypadá takové kolo tak , jakoby jediným stříbrným kotoučem bylo. 

 Otáčí-li se ale kolo v noci při bouřce, když čas od času blesk celou oblohu osvětluje, 

 s rychlostí takovou, že za jednu vteřinku lOOkrát se otočí, spatří oko všechny jednotlivé 

 loukotě, jakoby kolo nepohnutě stálo. Každá loukoť potřebuje V,oooo ^'^^''^yj aby prostoru, 

 která ji od následující loukotě dělí, proběhla; trváni biesku musí tedy méně dloidio trvati, 

 poněvadž by jinak otáčející se lesklé loukotě zdánlivě v jediný kotouč splynuly. Oko spatř; 

 při vyblesknuti každou jednotlivou loukoť jenom v menším čase, ueili '/nooo vteřinky 

 obnáší, tedy každou pro sebe. Dle toho mohlo by tedy 10,000 blesků z nebe vyšlehnouti 

 za dobu, kterou jediné udeřeni na zvon potřebuje, a předce by každý blesk teprva po 

 předešlém povstati mohl. 



Obtížnější nežli vypočítání samého blesku jest vypočítání rychlosti vystřelené koule. 

 Úlohu tu však rozluštil pruský dělostřelecký důstojník Siemens. Před ústí děla, jakož 

 i v jistých vzdálenostech postaví se sítě tenounkého zelektrizovaného drátu , jež vystřelená 

 koule protrhnouti musí. Protržením každé sítě vyskočí z konce drátu elektrická jiskra, 

 která do ocelového kruhu rychle se otáčejícího udeří a tam stopu zanechá. Z porovnání 

 stop, jež elektrická jiskra v kotoučích zanechala, a ze známého času, jejž kotouče k otáčení 

 potřebují, ustanoví se pak rychlost letící koule. Při tom jest zevrubnost tak veliká, že se 

 "^ 'Aopoo vteřinky spolehnouti lze. Vynálezem tím bylo dělostřelectví znamenitě zdoko- 

 naleno, a výsledek jeho v poslední vojně měl z části v tomto důmyslném odkrytí svůj 

 základ. 



Stává ještě jedné úlohy, podivnější a znamenitější nežli předešlé, kde se též o měření 

 přemalých částeček času jedná ; není to nic menšího nežli měření času , jež pocit jistý 

 potřebuje, aby z dotknutého údu k vědomí přisel. Prof. Helraholtz, který v mnohém 

 ohledu již neobyčejnou bystrost ducha svého v oboru přírodovědy osvědčil , ukázal i zde, 

 k jakému stupni zevrubnosti pozorováni dospéti uiůže. 



