206 



části brka ve dvě větve eili ramena, z nichžlo jedna hořejším otvorem co tenká nitka 

 na zevnitřní stranu prutu vychází, druhá pak bezprostředně v dřeň prutovou se tratí. 

 Není však duše brková nic jiného, nežli aaschlý zbytek šfávnalé látky, z niž původně 

 brk a celé péro se vytvořovalo a živilo. 



Prut ěili osten (rhachis) jest pokračování brku a skládá se jako tento ze silné 

 rohovité kory a z bílé, dužnaté, měkké, z malých pravidelných buněk složené dřeně. 

 Prut má podobu více méně hranatou, na zpodní straně patrnou rýhu, a končí se v špičku. 



Po bočních stranách prutu sedí prápor. Tento složen jest z menších pírek, na 

 kterých opět proutek a praporek rozeznali se dá. Poslední částky práporu jsou malé, 

 tenounké plátky rohové, které lak těsně k sobě přiléhají a malými hádkami k sobě za- 

 věšeny jsou, že celý prápor jedinou souvislou plochu tvoří, jíž křídlo vzduch šlehá. 



Pověděli jsme u vlasů o žlázách tukových, vylučujících mastnotu, jíž vlasy napou- 

 štěny bývají. Úkon tento převzala u ptáků jediná žláza, na hořejší straně ocasu v kůži 

 uložená. Žláza tato jest znamenité velikosti a vylučuje hojnost tuku, jímž ptáci sami 

 péra svá natírají, vymačkujíce zobákem luk ze žlázy a protahujíce pak jednotlivá péra 

 zobákem. Ptactvo vodní, jehožto péra nejvíce tukem namazaná býti musí, aby se jich 

 voda nechytala, mají také žlázu tuto nejvyvinutější. 



Dle podoby a účelu rozeznáváme několik druhů per, totiž : Péra svrchní (pennae, 

 Deckfedern), nejhořejší na těle ptačím, silnější a větší než zpodní, obyčejně zřejmým 

 brkem a práporem opatřená a nejvíce barevná. Puch čili pápeří (Flaumfedern, plumae), 

 pod předešlými uložená, menší a měkčí, práporem obyčejně nesouvislým, rozčísnutým 

 opatřená. Kosinky cSchwungfedern), nejsilnější to péra ptačí v křídlech, která rozta- 

 žená jako široký vějíř ptáka létajícího na vzduchu nesou. Péra chvostová, 10 až 24 

 velikých, tuhých per ve chvostu , jimiž pták jako veslem let svůj v právo neb v levo řídí- 



Užitek oděvu pérového u ptáků neobmezuje se pouze na ochranu proti povětr- 

 nosti, to by se i oděvem vlasovým dosáhnouti dalo; ale péra činí ptáka schopného 

 k lítání. Neníf dosti, širokými a silnými křídloma šlehati vzduch a veslem chvostovým 

 říditi let, mnoho ještě jiných zvláštností muselo tělo ptačí obdržeti, aby v prudkém letu 

 nad zemí se vznášeti mohlo. Přede vším musela potažní tíže těla ptačího co možná 

 malá býti, a to se dosáhlo dílem dutými a vzduchem naplněnými kostmi a dutinami 

 v lěle ptačím, dílem pak oděvem pérovým, který, ač velmi lehký, tělu ptačímu předce 

 znamenitou velikost uděluje. 



Pověděli jsme nahoře, že větší čás( ptactva a ssavectva dle počasí a stáří šat 

 svůj měnívá, tratíce staré vlasy neb péra a na jich místě nové a obyčejně od přede- 

 šlých rozdílné obdržnjice. Pochod tento jmenujeme u zvířat oděvem vlasovým opatře- 

 ných línání, u ptáků pak pelichání. Čas línání a pelichání není u všech zvířat stejný, 

 řídí se to obyčejně dle počasí ročních a dle povětrnosti rozličných krajin, a děje se 

 obyčejně dvakráte do roka; na podzim, kdežto ssavec neb pták letní svůj šat odkládá 

 a teplejší kožich proti nastávající zimě obléká, a pak na jaro, kdežto opět letní oděv na 

 se bére. Vlasy neb péra nevypadají však pojednou, aby zvíře nahé zůstati nemuselo 

 po celý čas dokud nové nenarostou, a ptáci i v době pelichání lítati mohli; nýbrž po- 

 znenáhla se vystřídají. V době pelichání a línání svědí kůže návalem krve, a zvíře drba- 

 jíc se napomáhá takto k odstranění starých vlasů neb per. Ostatně je v době této 

 jak pták tak i ssavec nemocný ; ptáci nezpívají, málo žerou, smutně sedí a často umírají. 



U žádných živočichů nevyualožila příroda tolik péče na ozdobu a šperk, jako 



