207 



u ptactva. Mnohé krášlila vysokým chocholem na temeně hlavy, jako n. p. dudka, páva, 

 papouška knkadu, a mnoho ještě jiných, jichžto jmcna co méně známá zde opomíjím ; 

 jiné zase ozdobila krásným chvostem, rozmanité a prepodivné Často podoby. Připomenu 

 zde nejznámější okrasu touto zdobené ptáky, jako kohouta, bažanta, páva, pštrosa, rájku 

 (Paradisea apoda), pak nejkrásnějšího v ohledu tomto velechvosla (Moenuru) s chvostem 

 k lýře podobným. 



Nejhlavnější ale šperk ptactva a živoěišslva vůbec jsnu pestré, přerozmanité 

 barvy, jimiž oděvy jejich zdobeny bývají. Není barvy na světě, která by se nenalezla 

 na některém zvířeti, od nejjednodušších, nejtemnějších až k nejjasnějším , nejsvěžejším. 

 Netřeba zde uváděti příkladů — každému jich množství známo; nemožno též pestrost 

 a barevnost jednotlivých oděvů ptaěích zde popisovati ; sáhalo by to do nekonečnosti 

 a nikdy by se slovy vyliíiti nedalo, co jediný pohled jasně okazuje. Protož raději zde 

 promluvíme o barvitosti v živoéišstvu vůbec, ponechávajíce si zvláštnosti její k jednotli- 

 vým oddílům šatnice živočišstva. 



Barvitost zvířecích částek vůbec a zvláště částek kožních hlavně od dvojí příčiny 

 pocházeli může: předně od zvláštního barviva (pigment), a zadruhé od zvláštního lámání 

 a odráženi paprsků světlových. Barvivo bývá bud rozředěné, kdežto co rozmanitě bar- 

 vená tekutina látky zvířecí proniká, anebo ve spůsob drobounkých molekulu bud ve 

 zvláštních buňkách uloženo neb porůznu roztroušeno. Molekuly tyto (Pigmenlkorner) 

 jsou, jak mnozí se domýšlejí, přemalinké krystaly, světlo rozličné lámající a odrážející. 

 Molekuly barviny zvířecí jsou obyčejně nažloutlé, hnědé neb černé, a vůbec málo jen 

 rozličných barev okazují. Pestrost a svěžest barev pochází zvláště od rozmanité polohy 

 molekulu barvinných nad sebou neb pod sebou, lesk však od spůsobu, jakým vrstvy ba- 

 revné světlo propouštějí, odrážejí neb lámou, zvláště od onoho úkazu optického, který 

 nazýváme křížením světla čili interferencí. Na čem ale záleží, že jednotlivá místa kožní 

 často rozličně barvena jsou, že jednotlivé vlasy neb péra rozličnou často okazují 

 barvu, ba že jediný chlup neb péro rozmanitými barvami zdobeno bývá, o tom se ovšem 

 až do dneška nic jistého povědíti nemůže. Pozorujeme-li však oděvy zvířat, znamenáme, 

 že zvířata v krajích teplých žijící mnohem pestřejší oděvy nosí, nežli zvířata z krajů 

 studených; že živočichové na světle denním si libující krásnějšími a živějšími barvami 

 zdobeni jsou, nežli zvířata ve tmách bydlící. Z toho patrno, že světlo a teplo největší 

 vliv projevují na barevnost zvířat. Pohlédněme jen na oděvy ptactva tropického : jakí 

 rozmanitost nejživějších a nejkrásnějších barev, jaký lesk, jaká ménivost, jaký třpytl 

 Kdož neobdivoval se často krásně malovaným pérům ve chvostu pávím, kovovému lesku 

 malých kolibrů, pestrým barvám papoušků a mnohých jiných ptáků! Také jsou ona 

 místa těla zvířecího, na něž paprsky sluneční nejvíce padali mohou, záda, křídla, krk, 

 mnohem živějšími barvami opatřena, nežli ostatní, zpodní, před sluncem více ukrytá. 

 Ptáci noční mají obyčejně temné, mdlé barvy, jako sovy, lelkové atd.; též zvířata v je- 

 skyních a tmavých slujích bydlící nikdy pestrými barvami zdobena nebývají. Brouci po- 

 držují obyčejně tak dlouho bledé světlé barvy, dokud na světlo denní se nedostanou, 

 kdežto rychle se temní a černají. Mnozí ptáci tratí v kleci světlých barev, n. p. křivka, 

 konopka, čečetka a jiné; dáš-li je však na výsluní, opět předešlé nabývají barvitosti. 

 Též zimní oděv ssavců méně pestrý bývá než oděv letní, ba u některých , n. p. u hra- 

 nostaje, lasičky, docela zbělí. 



