209 



maeleon nazvána, pozornost naši pro podivnou vlastnost, méniti rychle a často barvy 

 kflže svi5. Barvy, které na chamaeleonu fasto v několika hodinách, ba v nčkolika mi- 

 nutách se objevují, jsou zvláště : bílá, která přecházívá v svělleíervenou, ruriou. lijáko- 

 vou, modřcšedou, šedou, až do temně ('erné; aneb žlutá přecházející v oranžovou, ze- 

 lenavou, zelenou, modřezelenou, hnědou, hnědošedou až do temně íerné ; mimo to mě- 

 nívají se barvy v modrém a purpurovém lesku. Co jest však příčina podivného úkazu 

 tohoto ? Pokusíme se, vyjasnili jej následujícím. 



Kůže chamaeleona skládá se jak obyčejně z dvou hlavních vrstev : z vrstvy ho- 

 řejší čili pokožky, a z vrstvy dolejší čili škáry. Pokožka jest prrthledná, pevná, rohovitá 

 a přiléhá na škáru, která malými hrboly poseta jest. Mezi pokožkou a škárou nalézá 

 se tenká vrstva plochých, obyčejně šestibokých buněk, kleré pouhým vzduchem naplněny 

 jsou a pěkné měnění barev následkem křížení se světla okazuji. Buňky tylo jsou pří- 

 činou měnivého lesku kůže chamaeleonové. Ve škáře leží dvojí barvivo, bílé neb žluté. 

 a černé. Obojí barvivo uloženo jest ve velkých rozvětvených buňkách. Buňky barvivem 

 bílým naplněné tvoří vrstvu barvivou hořejší, buňky černým barvivem naplněné vrstvu 

 zpodní. Buňky obojího barvira množství výběžků vysílají ; ^ýběžky buněk bílých zvláště do 

 vnitřka vnikají, výběžky pak buněk tmavých vrstvu bílou prorážejí a na povrch škáry vystupují. 

 Výběžky buněk černých nejsou ale vždy stejně barvivem naplněny, buňky se totiž buj 

 stahují a tmavý obsah svůj do výběžků vytlačuji, aneb rozšířivše se z výběžků zase do sebe 

 ssají. Naplní-li se výběžky buněk černých úplně, tedy barvivo tmavé celý povrch barviva bí- 

 lého zakryje, a částky kůže chamaeleonovy, kde se tolo děje, černá jest; ustoupí-li však bar- 

 vivo černé z výběžků svých nazpět do buněk pod vrstvou bílou ležících, tedy pouze tato 

 skrze pokožku prosvítá a kůže v barvě bílé se objeví. Mezi krajnostmi těmito leží 

 však celá řada barev jiných, které též od poměrné polohy obou hlavních pigmentů nad 

 sebou neb pod sebou svůj původ berou. Táhne-li se totiž barvivo černé tak hluboko 

 pod bílé, že jen málo ještě skrze vrstvu bílou prosvítá, tedy se okáže barva šedomodrá, 

 která v šedofialovou přechází. Je-li hořejší vrstva žlutá místo bílé, jak to mezi hrboly 

 bývá, ledy prosvítá černý pigment skrze ni v barvě zelenomodré, zelené , žlutomodré, 

 dle hloubky a prosvitavosti barviva. Preleje-li se černé barvivo přes vrstvu bílou, tedy 

 pouze tuto vidíme, a kůže, jak jsme již pověděli, černou se stane ; je-li však hořejší 

 tato vrstva jen tenounká, tedy působí hnědou barvu, poněvadž obyčejně každý černý 

 pigment zvířecí v tenounkých vrstvách hnědý bývá ; dle llouštky vrstvy hnědost tato se 

 vždy víc a více temní. Proměny tyto v barevnosti mohou se díti budlo v malých neb 

 větších částkách kůže chamaeleonovy, tak že všechny možné barvy pojednou na zvířeti 

 znamenati se mohou, aneb zvíře celé jednobarevné objevili se může. 



Kdy a z jakých příčin však proměny tyto se dějí, z následujícího pozorování po- 

 znáváme. Nalézá-li se chamaeleon ve tmách, bére na sebe obyčejně barvu bledou, 

 bílou neb žlutou, jak mile však do světla se přenese, ihned barva bílá měnili se po- 

 číná a v tmavou až docela černou přechází. Často viděli chamaeleona na jedné, k slunci 

 obrácené straně černého, na opační však, v stínu se nacházející, bílého; položíme-li 

 kolem chamaeleona pásek ze staniolu neb kaučuku a dáme-li jej na výsluní, zčerná 

 okamžitě, jen místa páskem zakrytá bílá ostávají. Z toho palmo, že světlo na změnu 

 barev účinkuje. Mohlo by se mysliti, že snad i teplo sluneční tento účinek vyvolává, 

 tomu však není tak, nebof chamaeleon v tmavé skříni na teplé místo postavený nemění 

 předce barvu svou, a nestává se če.rným jako ve světle. Také električnost podobný 



