216 



se stali Římanům známými teprva svými náběhy se severního pobřeží velereky této. 

 V zadunajských a alpských krajinách dobyté nerímské starožitnosti mohoa se ovš«m 

 Keltům, nikterak ale Gcrmanům pi^isouditi; hranice Germaníe kladou se od důkladných 

 zeměpisců jen k Dunaji. Dějepis mluví pi^ed čtvrtým stoletím po Kristu ovšem o vpá- 

 dech Germanů za Dunaj, ale zároveň o odrážení útoků jejich římskými legiemi; a te- 

 prva v druhé polovici čtvrtého století počali němečtí národové valem pres dotčenou 

 řeku se tlačili a v Zadunaji se ubytovávati. 



Strany sídel slovanských za středověku v Noriku poukazuji na Šafaříkovy Staro- 

 žitnosti slovanské. 



Ze znamenité solinosnosti solného lilvaru v Noriku nelze jinače souditi, než že solná 

 ložiště již dávno před dobou římského panství v těchto končinách odkryta byla. Dů- 

 kazem vysokého stáří norického solnictví jest římský památný kámen, který byl u Ouže 

 nalezen. Na kamenu tom vytesáni jsou dva proti sobě stojící muži, z nichž jeden kupu 

 čili bečku, druhý v pravici džbán, v levici pohár drží; při zpodu stojí dva hrnce. Kámen 

 ten ukazuje, jak Muchar se domýšlí, patrně na vaření soli. 



Po pádu římského panství přišla Oužecká solná v moc Slovanů*), jichž památka 

 v hojných místních jménech na blízku Ouže až podnes se udržela. Připomínám vesnice 

 Lupitsch, Kanisch, vrchy Pótschen, Kras, Arch, potoky Slaň, Stimitz a Zimitz ; Lupilsch, 

 srvn. slovin. lópa, lópica čili lupa, lupica, chatrč, chyže, srvn. Lnpoměchy, Třiskolupy, 

 Měcholupy, Kralupy , vesnice v Cechách , Graslob , v listinách Grazlupa cKraslupa) ?, 

 vesnice v horním Štyrsku; Laufen, v devátém století Louppa, městys podle Trůny vRa- 

 kousích mezi Halstadtem a Išlein, nedaleko Ouže ; Kanň srov. Kaniía, městys ve Vojvo- 

 dině, vesnice u Ptuje, krajina u Mariborku, oboje poslední v dolním Štyrsku — ves Ka- 

 niža leží čtvrt hodiny cesty od městečka Ouže a má tři cirény ; — Pótschen srvn. Peč, 

 něm. Pótsch, vesnice v Krajinsku, Pečíce, Pecičky, vesnice v Čechách, Pečovje, krajina 

 v dolním Štyrsku, slovin. peč, pečina, skála, pečovje, skalí; Kras, srvn. Kras, krajina 

 v dolním Štyrsitu, tři vesnice v Korutanech, chorv. kras, špičatá skála ; Arc/i, srvn. Raka, 

 něm. Arch, vesnice v Krajinsku, slovin. raka, hrob, náhrobek — přesmyknutí souhlásky 

 r za o vyškytá je jako u Bulharů, Kašubů, též u Slovinců, zvláště v okolí Gorice ; zde 

 lze slyšeti art místo ral (špice, vrch něčeho), arja místo rija (rez), arsnesli místo raz- 

 nesli (roznésti); Slaň, srov. Slaná, řeka v Gemerské stolici v Uhřích, Slanice, potok 

 v Oravské stolici ; Zimili, srovn. Zimica, něm. Wintersbach, vesnice a potok v dolním 

 Štyrsku. Jméno Sdmití neumím vysvětliti, však slovanský jeho původ nebude nikdo 

 v pochybnost bráti. Oúie přichází v nejstarších listinách a sice třináctého století ve 

 formě Aushe, Ausse*^). Protože slovanská jména místná v Noriku již v století tom 

 skrze Němce silnou změnu utrpěla, není na snadě rozhodnouti, zdali jméno Aushe čili 

 Ausse se srovnati má s místnými jmény Úiica, Oužice, Ouéoo, Ousov, Ué, Uša atd., 

 kteráž se v Srbsku, Krajinsku, Čechách a Ruších nalézají , nebo, jak Koch-Sternfeld 

 učinil, se slovem úslí obdobou OusU nad Labem, z kteréhož německé Aussig povstalo. 



*) Die Wiedereroffnuug der niinder ergjebigen Hallstatten an der Krems und Enns und TrauD seit der 

 Rfimer Herrschaft war milaugbar das Verdienst der damals vorráckenden Slaven. Koch - Stemfeld, 

 Beitrige eur deutschen Lander-, V6lker-, Sitten- und Staatenkunde. I. Bd. Pasiau 1825. Podle řeky 

 Trůny leží solný Ouže, Halstadt a IH. 



**) Muctiar, Oeschicbte des Heizogthums Steiermuk. 



