■218 



Dosti možná, ža již v íasícli í-ímskélio panství v Dacii, kdež tebdáž nejen solné, 

 nýbrž i kovové hoi^ silně se těžily, mezi horníky Slované byli*). Že Slované již 

 v nejstarší době dobrou známost kovů měli a hornictvím se zanášeli, za to ničí slova 

 ruda, med, olovo, zlato, srebro (stříbrci), iele^o, sera (síra), kr(': (med), krušec (kov), 

 Icovac, kuznec, kovali, grnilo (pec k tavení kovfi), ío/í.<řě (solná, solné hoi^), která již 

 v staroslovanštiné přicházejí **). Že pak slova la více méné u všech slovanských narodil 

 v užívání jsou, jest na jevě, že Slované již v dávné starobylosti, když ještě co jediný 

 národ pospolu žili, doly jak solné tak kovové dělali. Po vyvrácení panství Římanfi 

 v Dacii doslaly se tamější solný v moc Slovaníi, neměli-li je Slované již dříve ve svém 

 držení ***). Mnohé technické názvy zdědil maďarský a rumunský horník od svého 

 předka, od slovanského horníka, n. př. slova baňa, okno, pucka. valov, čakan, balvan, 

 šátor t). K slovanským někdy solnám lze připočísti ve Valašsku solnu Okna u Rim- 

 níku, Okna u Kimpiny, Okna u Teleagy, Slanik též u Teleagy, pak Tergoviil ; v Multa- 

 nech sohiu Okna a Slatinu. Multanská solná Okna leží v krajině, která, neniýlím-li se, 



*) V Sedmihradsku byly za časů Římanů v díle Biimo jiné tcž zlaté hory v Malé a Velké Zlatné, pak 

 ve VereSjvriaku. Malá Zlatna, v listinách Auraria minor, Auropolis, néniecky Klein-Sclilatten, Gold- 

 mai'kt, rumunsky Zalakiia, madarsky Zalatna, leží asi 5 hodin vzdálí od Bélchradu Karlovského na 

 severozápad. Dle nápisu na římském památném kamenu byl v Malé Zlatné spolek zlaté hory téžící 

 (coUogiura aurariorum). Sedm bodlu cesty od Malé Zlatny leží Velká Zlatna, zvaná v listinách Au- 

 raria major, Auraria Dacia, od Němců Gross-Schlatten, od Rumunů Abrud. od Madarů Abrudbanya. 

 Dvě hodiny od Velké Zlatny leží Verešpatak. Jak ve Velké Zlatné tak ve Verespataku zachovaly se 

 hojné římské starožitnosti, n. př, mince, kameny s nápisy atd. Krom těeh byly nalezeny r. 1786 

 v dole Igrenském u Verespataku voskem potřené desky s íTrytými latinskými slovy, r. 1790 v dole 

 Letye popsané deeky z lípového dříví, a r. 1620 podobné desky v dole Velkém Kirniku, pocházející 

 z římské doby. Léta 1854 našlo se v jedné z časů římských pocházející štole n Velké ZJatny několik 

 tuctů povoskovaných desek. Že zlaté hory jak v Malé a Velké Zlatně tak ve Verespataku drulidy 

 od slovanských horníků vzdělávány byly, o tom svědčí jméno Zalatna čili Scblatten a jiná slovanská 

 jména místní v okolí dotčených hor. Netrpě v jazyku svém na začátku síov dvojitých souhlásek. 

 přeměnil Madar slovanské Zlatna vsutím samohlásky a v Zalatna, jako n. př. slovanské sláma v .víi- 

 lama. Na blízku Malé Zlatny leží pohoří Dtfwhmva (Dnbrava) ; v nejbližším okolí Velké Zlatny a 

 Verespataku jest potok Óemka zvaný, na některých mapách (séž Schwarza, vpadající n samé Velké 

 Zlatny v říčku Abrud; dále se tu nalézají skála Laz. pafc místo Bystra, Soclmtlnl (Sucliodol), Vfr- 

 topě (Vertep), Jzmra (Izvor) a jiná. 



'*) Miklosich. Lexicon linguac slovenicae veteris dialecti. Vindobonae 1850. 



'*) I v Marmaroši, severovýchodním cípu Uher, jejž pomezí Haliče a Sedmihradska ubkročuje a v kte- 

 rémž BC řeka Tisa pramení, byly solné doly někdy v rukou Slovanů. Dle letopisů Fuldenských vy- 

 pravil r. 892 německý král Arnulf vyslanstivo k Bulharům a jich králi Vladimírori, žádaje, aby soli 

 Moravanům neprodávali. Kex dc Francia .... missos ctiam suos inde ad Bnlgarios ct rcgem eornm 

 Laodomur (sic) ad renovandam pristinam pacem cnm muneribus mense S«ptembri trausmisit, et, ne 

 coemptio salis inde Maravanis daretur, cxposcit. Annalcs Fuldenses. Pertz, Monumenta Geriaaniae 

 historica. Hanoverac. 1826. Po skrocení Avarů povstaly totiž v Uhřích dvě velké slovanské říše, 

 Velkomoravská a Bulharská, kteréž spolu hraničily, část Bulharské říše v Uhřích sloula Vysní Mo- 

 rava, na rozdíl od Velké Moravy, a obsahovala celé Potisí s Marmarosí a jižní Podunají až po 

 Beskydy a pohcoří řečené Matra. Solné doly, z nichž slovanští Bulharové Moravanům soli dodávali, 

 nemohou se, jak p. Šafařík právě učinil, jinde hledati, nežli v Marmaroši, kdež dosud soijaú doly 

 známy jsou, kteréž slovanská jména nesou, n př. Slatina, Dragomir, Snliilé. 

 t) Viz Fiehtel, Geschichte des Steinsalzes und der Steiosalzgruben im Grossíurstenthum Siebcubuuj^n. 

 Niimberg, 1780. — Grimm, Praktisehe Anleitung zur Bergbaukunde, AVien 1839. 



