ndálo, vzneslo se a zapadalo dno mořshé; prahory dílem se ponořily dflem vyšly na 

 vrch. Vysoko vyzdvižené nejmladší usazeniny dosvědžují, že ty změny krátce před vy- 

 stoupem'm člověka měly místa, tedy v posledních časech geologických před nastoupením 

 nynéjšího pořádku věcí. 



Abychom sobě vyobrazily, jaké usazeniny vcházejí do skladu kůry naáí země 

 v té části východní Evropy mezi Krakovem a rovinou uherskou do Rimavské Soboty, 

 Míškovce a Tokaje, uvedu napřed skály vrstvité z půlnoční strany pásma karpatského 

 a potom vykreslím skály karpatské. 



Vrchní členy útyaru jurového působily hlavně na malebnost krajin za Krakovem; 

 jsou to hlavně bílé vápence, složené z čistého uhlanu vápnitého, celistvá jejich hmota 

 nemění se nikterak účinkem povětrnosti a dle toho tvoří stěny veliké a porůznu strmé 

 skály. Útvar jurový skládá se v Polsce i pod Krakovem ze šesti členův, různicích se 

 mineralogicky i zbytky úslrojnými jež v sobě obsahují. Dva svrchní skládají se z jas- 

 ných, skoro bílých, dva zpodní z hnědých vápenců, pak z pískovcův a oolithův. Každý 

 oddíl opíši u všeobecných obrysech, počna od vrchních a sestupuje k zpodním. — 



Vápenec houbový (wapienie g?bkowe). Bílé vápence , tvoříce strmé stěny 

 i rozryté skály, náležejí k vrchnímu člemi útvaru jurového a jsou do nejdrob- 

 nějších znakův podobny k vápencům v Alpě wiirtemberské a ve (Vánkách , jež 

 Hr. Mandelslohe považuje za členy nazvané od anglických geologův Coralrag, a od 

 francouzských Corallien. Quenstedt, rozeznávaje tu usazeninu zvláště ve Wiirtemberku, 

 rozdělil ji na dvě části a zpodní nazývá vápencem houbovým (Spongitenkalk y'). Jsou 

 to jednostejné, čisté vápence, vůbec bílé, padajíce něco do žluté, řidčeji do šeré barvy. 

 Vápenec ten dělí se obyčejné v hrubé vrstvy; kteréž zřídka mívají 3 — 4 stopy mocnosti, 

 obyčejně však mezi 10 a 20 stopami. Některé vrstvy mají neobyčejně veliké vrostlé 

 koule křemence, kteréž bud bez ladu roztroušeny jsou nebo se na plochách zárovných 

 s vrstvami nalézají ; mají-li pak ty koule veliké rozměry, stávají se ploskými a splývají 

 ve vrstvy. Některé z těch koulí jsou uvnitř duté a vyplněny krystaly z průzračného kře- 

 mene, pěkně se odrážejícího od temnohnědé hmoty křemité. Že křemence tyto současně 

 s vápencem povstaly, o tom není pochybnosti. Vyloučily se z usazujícího se roztoku 

 vápenného uhlanu, a povrch jejich jest proniknut hmotou vápennou; někdy zavírá kře- 

 men skořápky různých mušlí, náležejících do rodův, které v tomtéž vápenci se vyskytují- 



Podobně jak ve Wiirtemberku a ve Frankách zastupuje dolomit někdy vápenec 

 tento; v dvou případech měl jsem příležitost tuto horninu odkrýti v hoře Vinica, 

 v Skotníkách nedaleko Krakova a v Nělepicích pod Křešovicemi. Na prvnějším místě 

 obsahuje dolomit tytéž skameněliny jako vápenec, jmenovité ostny Cydarilův a všeli- 

 jaké mušle. Hornina ta, povahy vyhraněné, drobnozrnité, objevuje se náhle uprostřed 

 jednostejných vápenců a mizí taktéž náhle. Geologové, kteří soudí, že dolomit jest 

 přeměněná skála a nikoliv pokojná usazenina vodní, mohli by snad jinde najíti podporu 

 této domněnky, zatím není zde na blízku ani stopy hornin ohněrodých, které by toto 

 divné přetvoření byly spůsobiti mohly, spíše ukazují skameněliny obsažené v dolomitu, 

 že jest usazeninou téhož moře, z kterého se srazil vápenec. Pusch považoval bludně 

 všechny zdejší vápence za dolomit, odporují tomu ale jejich vlastnosti mineralogické 

 i povaha chemická. Fauna, pohřbena v těchto vi'stvách, jest velmi význačná a ukazuje 

 na původ mořský; skládá se totiž ze samých zvířat nižších tříd. Po celé hmotě rozdě- 

 lily se hlavonožci, a jmenovitě Ammonity z čeledi planulatův se žebfrkarai rozdělenými 



