323 



na dvě nob víco částí, Jako z prvnicli Ammonkes biplex, bifurcatus, coneolutus, z dru- 

 hých A. Iriplicalus ; ploský Ammoiiit z čeledi falciferův, A. cunaliculatus náleží jen 

 lólo vrslvř; vzíicnfijši jsou A. allcrnans, curdalus, perarmattu. Velmi obecné jsou za 

 to Bcleinnity; jeden rod jesl zvláště rozšíi^ený, 1. Belemnites lunlcUus. Gasteropodilv fi. 

 bleinejždův jest niúlo ; jsou to řídké zvláštnosti, proto vyznaCiiti raději některé dvousko- 

 řapné lastury, z uicliž dosud značný počet známe, ačkoliv nejsou příliš bohaté ; nejoby- 

 čejnější jsou : Lima tegitlata, substriata, ovalis, pak Peclen lexlorius, vzácnější jest P. sub- 

 sitinosus. Bracliíopudy jsou velmi četné a pomocí jich dají se vrstvy tyto snadno poznati; 

 obecnější jsou : ílhyaclwnella siibsimili.i a Irilobala, řidší /i. lacunosa, letralidra, velmi Celné 

 vystupuje Terehraiula bijjlirala, řidčeji T. ornilhocepliala, subslriata, jakož i Hemithyris 

 senticosa, 'ferebralella pecluitciiloide.i, pecttmculus, Inricata. Z livězdejšův dosti obecně 

 nacházejí se : Cidaris coroiiata, řidčeji C. Blarnenbacliii, skoro všude vyskytují se ra- 

 mena Apiucrinus Milleri. býložilci jsou výjevy řídké. Ehrenberg nalezl v křemenech 

 z loraminilurův : Nodosaria itreeotata a Soldania eicyaiis. Za to houby mořské jsou bo- 

 haté vyvinuty v lěchlo vrstvách a daly jim proto jinena; nejčastéji setkáváme se s JVe- 

 midiuin slrkUu-puuclalum, Hipalinus intermedius, ct/lmdrícus, rugosus, Bronnii, Ckenendo- 

 pora reliculala,l'opuhsponyia riinulosa, patella, Goniospongia striata. Asi čtyřicet mil na 

 půlnoc od Krakova lakti-ž nad Vislou, nedaleko Torunč v Ciechocinku. objevil se při 

 vrtání velmi hlubokého olvoru aricsskébo pod nánosem země asi 93 stop mocným, bílý 

 vápenec, odpovídající houbovému, maje tytéž skameněliny jako tento, s tím ale místním 

 rozdílem, že v Ciechocinku nevystupuje jen jednostejný vápenec, nýbrž sti'ídá se s bí- 

 lým oolilem, l\orícím 50—80 stop silné vrstvy. Skameněliny obdržené z toho olvoru 

 sou: Terebraíula ornilhocepliala, substriata, Terebralella pectuncuhs, pectimculoides, lori- 

 cala, Cidaris coronaria, Blumenbachii, PeiUacrinus angulatus. 



Bité sliny s vápenci (Biale margie z wapíeniami). Pod vápencem houbovým, oby- 

 Oeině ve vrstvách s nim zárovných, leží bílý slin s vyloučenými vrstvami taktéž bílého vá- 

 pence Jednostejného a rozděleného v hrubé vrstvy. Vápenec len spolu s jeho sliny pova- 

 žoval Hr. Mandclslohe v Alpě wiiriemberské, kde leží pod houbovým vápencem, za pásmo 

 odpovídající pásmu Oxfordskóuiu. Leopold Buch soudí ale, že jest to zvláštní vrstva, 

 úzce spojena s vyšší a jen v ohledu miueralogickám a z části palaeonlologickém od ní 

 oddčlcna, a jmenuje ji vrstvou bílých shnů a vápenců. Quenstedt zas naznačil to pásmo 

 literou fj a nazývaje dokonale vrstvitým vápencem (wohlgeschichtete Kalkbánke). Některé 

 vrstvy této usazeniny obsahuji velmi četné otisky z druhů Ammoniles polygyralus, biplex, 

 coneolutus, které jsou obyčejně splesklé a zhnětěné ; obzvláštní spůsoby té usazeniny 

 jsou: Am. ocu/a/u« (Am. Ilexuosus), Rhync/ionelta lacunosa, \)iík Tcrebratula ornilliocephala 

 a viulcata. Sliny tylo okazují se v hlubokých roklích, jmenovité v dolině Orleji při 

 Saoce, tři míle od Krakova; u vesnice Vodná nedaleko Třebině, u Pomořan pod Olku- 

 šem ald. Níže usazené sloje mají barvu hnědou, od přimíšeného vodnatého kysličníku že- 

 leznetého, a náležejí do oddílu útvaru jurového, jejž nazval Leopold Buch středním čili 

 hnědým pá.^^mem Jury. Sloje tylo něco méně na jevo vystoupily pod Krakovem a zaví- 

 rají četné a různé rody pozůslathův organických. Výrazně rozslupnjí se na tři patra, 

 zavírající vlastní Fauny, některé tvary mušli vyskytuji se však ve všech pásmech. 



Třetí oddíl obsahuje vápenec krystatiéný ilulý. (Wapien krystaliczny žólty.) Pod 

 bílými sliny leží krystaličné, zrnité vápence žlutě zbarvené, obyčejně smíšené s malým 

 podílem pisku, a tvoři ne příliš mocné sloje, okolo 50 stop silné (v dolině Orleji pří 



