225 



lízkýni pásmem mezi vápence Iriasové a pískovce kamenouhelné ; od Křcšovic k Balínu 

 a Lušovicňm nemá ten pás vico nežli ílyry mile šířky, dále nit východ nuni pak sledu 

 léto formace. Bez přetrženi ukazuje se však na usazeninách triasových v království 

 Polském, pak u Olkuše a dále ve Slezsku. 



Úlcar mpence triasorého jest dňležitá usazenina, noh obsahuje v so\)k mohutné 

 poklady uhlanu zinkového (Smitsonilu), a ponV.nu léž křemanu zinkového čili kalamínii, 

 leštěnce olovOného a vodnatého kysličníku žcleznatého; odlud (od Krakova, z království 

 Polsk(!ho, ze Slezska pruského) zásobuje se takřka celý svčl zinkem. Útvar vápence 

 triasového skládá se z dvou oddílů, z vápence šedého neb jasněhnědého , dělícího se 

 v tenké vrstvy, a z drobnozrnitého hnědého dolomitu, jenž skládá svrchní oddíl. Ska- 

 meněliny jsou ve vápenci tom velmi hojné, leč tak ztčsna du kamenu zarostlé , že se 

 nesnadno dají poznali ; jsou to vfibec známé a tomuto lilvaru vlastní tvary, jako Melania 

 Schlol/ieimi Quenst., Turbo gregarius, lielicites, Turbonilla diibia Bronn, T, scalalaBronn, 

 Panopea musculoides ďOrb., P. elongalissima ďOrb., Myophoria ciirciroslris Bronn, Lima 

 slriala, Aticula socialis, Pecten disciles, Spirigera trigonella d'Orb., Terebralula communis, 

 Encrinus liliifomiis. 



Mezi vápencem a dolomitem prostírá se uložení rud olověných, zinkových a že- 

 lezných. Obyčejně vyskytuje se v tom uloženi leštěnec olověný s uhlanem zinkovým 

 (Smitsonilem), tak u Lg-oty bliž nové Hory, u Dlugošina, Šarleje. Olkuše ; hnědá železná 

 ruda skládá zas mohutné sloje, obyčejně poněkud pomíchané zinkovou rudou, jako u 

 Pluků, Bylomi a jinde. Neni pochybnosti, že sloje jmenovaných rud tvořily se současně 

 s pokrývajícím je dolomitem, jelikož uhlan zinkový střídavě leží s tou horninou a často 

 v ní celou síf žilek tvoři ; zvláště pozoruje se to u Lg-oty. 1'ložení rudní toho útvaru 

 zdá se skládati dlouhou sloj, jejíž mocnost však na rozličných místech velmi se mění; 

 nikde se velmi ztenčuje a obnáší sotva několik palců, jinde zase bývá 30 — 40 stop 

 silná, ba dosahuje mohutnosti iOO stop. Kde v mohutnosti takové vystupuje, tam 

 má bohatství kovového toho pokladu znamenitý vliv na průmysl okolních míst ; viděti 

 to jest u Šarleje, Bytomi, Olkuše a j. Okolnosti potud nevyskoumané jsou příčinou, že 

 ruda v některých místech má tak značnou mocnost, v jiných místech ale jest slabě vy- 

 vinuta. Rudy jsou obyčejně pokryty dolomitem, objevují se v tom ale také výminky; 

 tak leží u Bytomi sloje železné rudy pod tenkou \TStvou úrodné země, uhlan zinkový 

 u Šarleje má na sobě dolomit jen několik stop mocný, naproti tomu pokrývá u Pluků 

 dolomit 50—80 stop, a u Dlugošína, Lušovic 200 — 250 stop mocný sloj železné rudy. 

 Svrchní oddíl obsahuje dolomil drobnozrný. obyčejně poněkud smíšený s jílem, lak že 

 zrnovitost jeho znenáhla se ztrácí ; barva jest obyčejně hnědá, což však povstalo teprva 

 změnou, jelikož původní jest modrošedá. Proměna ta vztahuje se na celé uložení, totiž 

 asi na 100 — 200 stop, a oddíly vrstev jsou tím docela setřeny. Dolomil lak proměněný 

 rozsýpá se v prach, nebo zůstává pevným. Že ale dolomit předce vrstevnatý jest, to 

 dosvědčují vrstvičky křemenu na palec tlusté, v něm vyloučené, kteréž někdy i přechá- 

 zejí v ledvinité kusy křemenu, zárovně uložené. Skameněliny jsou v dolomitu velmi 

 Kdké, a souhlasí, jak se podobá, docela se skamenělinami ve vápenci. 



V Opatkovicích u hor Tamovských v Slezsku leží u prostřed dolomitu sloj vá- 

 pence se skamenělinami podobnými ke skaraenělinám zpodního vápence, tak že dolomil 

 nemůže býti proměněnou skalou, an pod ním a v něm leží sloje vápenné, on sám pak 

 dělí se vyloučeným křemenem ve vTstvy a chová skameněliny jako vápenec. BLizkost 



