230 



o néco mocnější; loliž od 2 do 9 stop. Koule té síry tkví podobně v šedém slinu, ně- 

 kdy naiiromadují se v té míře, že troří pravou sloj. Kiik>vitá síra jest dokonale celistvá, 

 barvy žlulé co sláma; síra slohu zrnitého jest poněkud jiná, uprostřed jest taktéž celistvá, 

 na povrchu alu má sloh krystallový a povahu poněkud průhlednou s leskem mastným. 

 Velmi zi-ídka bývá síra v osmistěnech s kosočtverečným průřezem vyhraněna (v soustavě 

 hranolové), s otupenými nebo tupějším osmistěnem přirízaiutými vrcholky. Dvě tyto lo- 

 žišlě odděluje od sebe sloj slinová 12—30 stop silná, s velmi četnými žilkami bílého 

 vláknitého sádrovce, který tvoří někdy pravé sítě. Pod sírou spočívají taktéž sliny šedé; 

 nad kulovitým nebo zpodníra ložištěm síry vylučují se někdy geody čili pecky, v průměru 

 Ví — t stopy, vyplněné merolcem č. barytem; na povrchu ukazuji se v ploškách tenkých, 

 někdy však se nahromadují v skupeniny hřebenité hnědé barvy. Nad ložištěm síry ku- 

 lovité objevuji se v slinu a jílu velmi četné zbytky rostlin, lodyhy a listy viděli patrně ; 

 prof. Unger ustanovil je co význačné pro útvar miocenový, jakožto Taxites Langsdorfii, 

 Myrica deperdila, Alnus Ke/erslemii, Quercus grandidentala, íignilum, furctnercis, Carpinus 

 macropiera, Ulums parmfoiia, Aceriles mfegenima, Ceanothus pohjmorpha : Juglans de- 

 formis, BUtiUca ; Rlms Herlae; Lanrus swoszowiáaíM, Neritinum dubium atd. 



Že ložiště siry svošovské jest usaztMtina blízká prvotních bí'ehů, dosvědčují četné 

 listy padlé do vody, z které usadila se síra. Voda ta musela hýti ve spojení s vodou 

 mořskou, ačkoliv zřídka nacházejí se uprostřed síry skořápky měkkýšév mořských. Že 

 ložiště síry jost usazenina místní, dosvědčuje malá jeho rozsáhlost, neb celá jeho pro- 

 stora (;d Svošovic až k Zelené, malé vísce u Vřesovic nedaleko Swiatníků , neobnáši 

 více nežli % míle, a šířka nepřesahuje '/g míle. Velmi se podobá k pravdě, že se síra 

 vyloučila ze zřídel přesycených plynem sirovodíkovým, z nichž srazila se síra v stavu 

 tvoření se ; ř/ásl toho plynu sloučila se s kyslíkem a vápnem a utvořila sádrovec, mezi 

 oběma ložišli síry roztroušený. Může býti, že ložiště siry zastupuje sádrovec, jinde 

 v miocenovém útvaru uložený. 



Usazování soli u severní a jižní paly bor Karpatských dělo se bezpochyby vebni 

 zponenáhla z rtiořc, jelikož v některých vrstvách soli jsou nesčíslné skořápky Foramkii- 

 ferův a býložilcfl dokonale zachované, jak by z mořské vody vyloveny byly, uprostřed 

 v soli usadily se jíly naplněné skořápkami mušlí, mezi nimiž jsou i mladí jednotlivci, 

 kteříž na místě zrozeni býti niusili ; mimo to musila býti na blízku pevná země , an 

 v sob se nacházejí rozličné částky rostlin a celé kmeny v soli nebo v jílu slaném vězí. 

 L. Bueh vystavil domněnkiu, že sůl pod horami Karpatskými povstala působením vulka- 

 nickým, což se však nezakládá na žádném důvodu, an po celém severním úpatí Karpat 

 není ani stopy vulkanické skály. Vzdor nahromaděným vědomostem o Věličce zůstává 

 příčina, která spňsobila usazení těch nesmírných ložišt soli, dosaváde nevyjasněna; pří- 

 čina ta musila působiti na prostoru znamenitou, nebo tatáž odrůda soli, jako jest sůl šibí- 

 ková ve Věličce, nalézá se též v Bochni a dle svědectví Lilia u Kačíka v Bukovině. 



Vrchní čili třeli oddíl útvaru miocenovélio skládá se ze sypkého písku zrna více 

 méně hrubého, někdy lepkavým jilem spojeného v drobivý pískovec. Místy jsou upro- 

 střed písku skořápky ustřic, peklenů a jiných měkkýšů; tak na samém vrcholu Zlaté 

 hory u Rajská nad Svošovicemi jest sloj 3 — 4 stop mocná, přeplněna skořápkami ustřice 

 Ostrea ventilabrura a neustanoveného Pektinitu ; v rokli u zřidla Gliniku nedaleko Vělidky 

 nalézají se v prořezu železnice pod Bieranovem v písku četné uslřice, taktéž na pahor- 

 cích Psi horky nwvanýdi, severně ed VěliĎfey. 



