240 



od roku k roku, a jen za teplého počasí podzemně počaté lisly a kvřty rychle vysíla- 

 jíce, aby na slunci svým plodům a semenům uzráli daly. Jakmile se to stane, usvadne 

 svrchní vnaf a stonek podzemní počne ihned vyvinovati pupeny, které v příštím roku 

 jaro zdobili mají. Tak se to má s tulipány a jejich nejbližšími příbuzenci řebčíky, lili- 

 jemi, křivatci, kandíky, tak s hyacinty, modřenci (Muscari), scillami a kapskými Lache- 

 naliemi, kteréž vesměs teplejším mírným krajinám palrí. V pásmech země ale, kde 

 vegetace nikdy neustává, mezi obratníky a v nejblíže přilehajících s obou stran krajinách, 

 miiže hlavni kmen sám nad zem se povznésti, jeho konečný pupen neustále listy vyví- 

 jeti; v dostupu vzduchu a světla nalézá podmínky, pod kterýmiž co pevný, dřevnatý 

 kmen se vytváří, anto podzemní kmenové z nedostatku jich měkčí, pomíjivější zíi- 

 (Obr. 10.) stávají. Ovšem stává mezi oběma 



výstřednostmi , našimi cibulna- 

 tými rostlinami a palmovitými 

 kmeny juky, obrovskými dra- 

 čincí kanárskými přechodův, opět 

 o své ujmě dle svých podnebí 

 se spravujících ; lak Aloe pod- 

 obratníkového pásma v podobě 

 nízkých kříkův, Dianella, Aga- 

 panthus, Phormium, jakožto tr- 

 valé byliny v teplejších mírných 

 krajích jižní polokoule. Aniž se 

 smí za výminku pokládati, že 

 v nejvřelejších zemích opět ci- 

 bulnaté lilije přicházejí, neboj 

 tam horké počasí, půdu vysma- 

 hující, podobně působí k udušení 

 vegetace jako zimy naše, ač 

 opáčnýTni prostředky. 



Pustíme se nyní v zevrub- 

 nější opátrání údoby kmenové, 

 abychom ukázali, že cibule na- 

 šich letních lilijí jsou vlastně je- 

 jich hlavní kmeny, a že si možno 

 představili kmeny jižních lilijo- 

 vitých, jakožto z podobných pu- 

 penův povstalé, jako cibule. 

 Cibule tulipánu (obr. 10, 1) jest tělo dole tlusté, k svrchu zakončíte, obalené 

 tenkou hnědou kožkou ; na zpodíně té cibule znamenati šikmou plochu , nepotaženou 

 však onou kožkou (C) ; na jejím objemu slojí několik uschlých mrcáskův kořenových 

 (w) ; vzhůru nese scvrklou stopku. Jakmile lento celý útvar podélně v prostředku 

 rozkrojíme, potřebí jest toliko pozorného uvážení, abychom seznali, že tu colá rostlina, 

 jaksi v nerozenčím stavu před námi jest. Obr. 10, 2) ukazuje lento průřez, a jest ona 

 hnědá kožka, obalující celek vyjma plochu C; vše, co ona obaluje, rozpadu se ve dvě 

 části, jednu hořejší z více slupin do sebe vstrkavých záležející, a dolejší (g), jenž hutný 



1) a 2) Tnlipa snaveolens. 1) Cibule, ST loňská lodyha, 

 C ntísto, kde cibnle se starou cihulí souvisela, IV loňské mrcásky 

 kořenové. 2) Průřez podélný zvětšeny, ST, Ca TFjako svrchu, 

 w mladé, jesté nei-ypuklé kořínky. G kmen cibulný a obal suchý, 

 hnědý, b, c, d, e slupky cibule, i pupen nahražovací, st lodyha, 

 J\ fl listy, Bl pupen kvétorj-. 3) Tulipa Gesneriaiia v průřezu, 

 ST letošní lodyha, A, B, Č, D cibulní slupky, a, b, c, (/slupečky 

 mladého pupenu nahraiovacího, st jeho lodyha. 



