246 



noslí ve vyvinu a zachováiií jediiolnikův závisí na podmínkách podnebí, v němžto 

 vznik :t zdiir berou ; neboř v našich krajinácli, kde střídáním počasí život rostlin usta- 

 viíně jesl přetrhován, musí výrostek, jenž po krátkém čase svého listění a kvřieni ná- 

 sledkem změny časové zahyne, podzemním novým výstřelkem být \ynahražen. Náhrady 

 tělo není jukám a dračincťim, jimž nehrozí periodické přervání jejich nadzemního roslu, 

 potřebí, můž tedy jeden výrostek stále sesilovati se a mnoholetým stromem se stáli. 

 Tudíž při těchto obyvatelích teplých krajův zůstává celý jednotník, to jest celý souhrn 

 všech částí, které z jednoho semene se vyvinuji, v souvislosti pohromadě, a jako jedno 

 tělo smyslně představen jest. Opět ale rozpadá se rostlinný jednotník, jenž ze semene 

 chřesti a cibulnatých rostlin se vyvíjí, ve své jednotlivé články, ale každý článek stává 

 se úplně samostatným, každý roční výrostek žene své kořeny, své květy, spojitost jednot- 

 livých členův ruší vždy uhnívání loňských dílův, a kdyby všecky letorosty, které z je- 

 dnoho chřestového semene v 20—30 letech, aneb všecky cibule, které z jednoho lili- 

 jového semene v ještě další radě let se vyvinuly, pohromadě byly v té spojitosti, v jaké 

 za sebou chodí, byly by to mocné kmeny, ve hmotnosti sotva co oddávající staré 

 juce. Pomyslíme-li si všecky cibule, z jednoho semene od první klíčící rostlinky až 

 k posledním kvetoucím cibulovým letorostům, jak by mezi sebou se pojily, a položíme-li 

 proti tomuto pomyšlenému celkovému útvaru dračinec nebo juku, pak teprva vystou- 

 píme na pravé stanoviště pro další pozorování : tam podzemní, hustě ztěsnaný strom ci- 

 bulí aneb chřestových pukův, zde kmen jako sloup do výše se pnoucí; tam mohutný 

 počet stejnocenných členův, jichž každý celou rostlinu představuje, tu jediný mohutný 

 jednotník, jemuž útvary jednotlivých rokův jakožto částice jeho podřízeny jsou. 



Přechod z lodyhy listnaté do květnaté závisí na právě vyložených poměrech. Pokolení 

 stromovitá a křovitá jakož i ty z našich lilijovitých, které v měsících letních žijí, n. př. 

 bělozářka (Anlhericum), mají květenství latnaté, jejichž životu rozmnožovacímu věnována 

 je tu celá soustava pukův květových. Při dračinci a juce jest jediná květná lata větší 

 nežli celý letorost cibulných rostlin, na vývin samého kmene nemá ale působení tak 

 závadného, poněvadž v úžlabí jednoho z posledních listův co pobočný puk povstává, jako 

 při palmách. Jak tyto jsou jmenovaná dvě pokolení uspůsobena přízní svého podnebí, 

 vyvinovati pomalu na vzduchu a světle puky své, kmen dobře listnatý poskytuje k tomu 

 potravní látku. Naproti těmto jsou lilije cibulonosné odkázány k tomu, aby svůj květný 

 puk pod zemi uvnitř cibule vyvinuly, jejž pak v době vegetační čerstvě vzhůru vystrčí, 

 očekávajíce uzrání plodův svých, načež činnost fysiologická opět jen na podzemní díly 

 se obmezuje. Tudíž ukazují lilijovité, které v první vesně nad zem vycházejí, nejjedno- 

 dušší květenství: tulipán, kandik vysílají prodlouženinu svého cibulného kmene, dole dva 

 jednoduché listy nesoucí, pak neprostředně jedním květem ukončenou. Poněkud složi- 

 tější sloh mají již hyacinty a příbuzné kapské Lachenalie a j., kdežto stvol z listův 

 vynikající větši menší počet malých listův vyšních (také lislencův zvaných) nese (obr. 3 

 d), v jejichž úžlabích květy na krátkých stopkách sedí, rozkvětajíce dolejší dříve, hořejší 

 později. Vyvinutější jsou vysni listy na stvolu křivatcův (Gagea, obr. 6, d), za to jsou ale 

 články hlavního stvolu na mnoze tak zkrácené, že se podobá, jakoby vycházely stopky 

 květní všecky z úžlabí dvou nejdolejších listenův. Květenství pokolení Allium směstnalo 

 se v hustý strboul, jehož nejzpodnější listen (obr. 18. d), jak kornoutovitý toulec uspůso- 

 bený, zprvu jej docela zaobaluje, až pak od protahujících se květftv protrhán bývá. Při 

 pokolení Lilium, kdežto nadzemní výrostky mnohem zdlouhavěji se vyvíjejí , v teplých 



