248 



Listy všech lilijovitých jsou nejjednodušší formy, avšak r&zné útvary čistě vyzna- 

 čeny a na celé rostlině v takovém ladu postaveny jsou, že tím ona jednoduchá, snadno 

 vyrozumilelná krása docílena, kterouž jménem klassické vyrozumíváme. Kdo lilii neb 

 tulipán i s cibulí vykopané pozorně prohlíží, nemůže jinak, než poznávati pravidelně 

 krásné střídání ve tvaru řad listových , přetvaru to (metamorfosi) , kteráž zde velmi 

 patrně se objevuje. Jestliže pozorujeme s jemným pro rostlinné tvary smyslem důmyslnou 

 přeměnu forem listových, v nichžto chod vyvinováni rostlin se zjevuje, nebude se nám 

 již tak podivné zdáti, kterak v předešlém století krásné tulipány a hyacinty tisíci vy- 

 pláceti mohli. Útvar nižních listův, jindy nevzhledný, shloučen jest v této čeledi do 

 okrouhleného celku, cibule, kterážto jsouc poilzemníin skladištěm potrav, fysiologickou 

 má důležitost, kdežto zároveň citu aesthetickému jakožto těžen celé roslliny se jeví. 

 Z ní jako z vásy pnou se vlastni zelené listy na světlo, bud jako zpodní rosetky na 

 dolejšku lodyhy květní, jako při tulipánech a hyacintech, aneb ošacujíce výše strmící 

 peň lilijí a řebčíkův v pravidelném postavení, místy do přeslenův na zdání shloučené, až 

 vzhůru ku květu, kdež poznenáhlu se umenšují anebo v náhlém skoku v útvar listův 

 vyšních přecházejí. Obyčejně ale i útvar listův vlastních směstnává se ve skupení pro 

 sebe oddělené, a prodlouženější člen lodyhy proslředkuje přechod k útvaru vyšních lu- 

 penův, opět ve odloučený shluk skupených, tak že tři hlavní doby v životu rostlinném 

 léž ve třech skupeních listových útvarův před oči se staví. 



Listy vlastní jsou při druzích pokolení Allium úzce páskovilé , při tulipánech, 

 kandikách a j. šíře kopinaté, při jižních stromech a křikách pevné, pergamenové spů- 

 soby. Každý lypus mívá také své podivnůstky, aniž pak se jich lilijovitým nedostává ; 

 takové jsou trubkovité, duté listy cibule (Allium Cepa a fistulosum), a zase úplný nedo- 

 statek vlastních listův při chřesti. Širokým zpodkem, jako vůbec při jednoděložnících, 

 vyniká list z lodyhy, jimžlo častěji lodyhu objímá a polom teprva se více do plocha 

 rozšiřuje, a pak v tupý neb útlý konec se stahuje ; svazky cevni táhnou se v nich 

 veskrze podélně, což vedle hladké, útlé pokožky zvláště zvyšuje jemný, lahodný dojem 

 roslliny. Velikost listův má se k výměrům stonkovým v nejpěknější souměrnosti. 



O útvaru listův vyšních čili listenův bylo již řečeno, že jednokvělým pokolením 

 zcela chybí ; při hroznitých a latnatých kvčlenstvích vyniká vždy jeden květ z paždi 

 malého listenu ; i v těchto spočívá díl krásy, jelikož listeny veliké spíše nápadnost než 

 péknost vyznačují. Chřest má jediný útvar listův, toliž nižních, šupinkovitých to lu- 

 penův, ježto od zpodu nahoru se menši, jinak zcela se k sobě podobajíce; proto chřest 

 tak hubeně, tenounce vyhlíží. 



Nejvíce zakládá se výtečnost lilijovitých ve květech, kteréž tři vlastnosti v sobě 

 spojují : úplnost dílův, a přede klassickou jednoduchost podoby, slušný poměr velikosti 

 mezi květem a ostatními částmi, konečně krásné barvy a útlou podstatu. Obzvlá.-tě vele- 

 květé lilije překvapuji nádherou barev, přede všemi tulipány a řebčíky, jejichž lupeny 

 okvětní rozmanitými barvami zdobeny jsou ; pokolení drobnějších květův jsou namnoze 

 jednobarevná, jako hyacinty, modřencc, snědky a Lachenalie. Některé z liliji velekvětých 

 a četná pokolení Allium, Scilla jsou bílé aneb spíše bezbarvé, kdežto jemný lesk po- 

 kožky vynahrazuje barvu. 



Zajímavé jest porovnávati velikost květův s velikosti celé rostliny; výsledek toho 

 jest, že příroda jakýsi zákon slejnoeennosti (aequivalencia) zachovává. Porovnávají-li se totiž 

 roslliny asi stejné velikosti, u př. hyacinty, modřence, Lachenalie, tulipány, kandiky, 



