254 



cano Ad. V. Adamo Zaluianio a Zalužan, a na to r, 1593 v pondClí po sv. Havlu 

 vložena naň nejvyšší hodnusl akademická, byl loliž jednomyslně jmenován rektorem ma- 

 gnifikem učení Pražského, a slíbeno mu také, vymů/.e-li na komoře královské, aby sti- 

 pendium pro řecké čtení, kteréž byl někdy dokt. Fram z Králové Hory učinil, opět prů- 

 chod mělo, že ho bude moci volně užívati a třeba se i oženiti. 



Od té doby, co se byl Zalužanský navrátil do vlasti, zanášel se vedle professury 

 své vjhradné studiemi věcí přirozených a zvláště bylinářstvím, porovnávaje a skoumaje 

 vše, co bylo od nejslarší doby až dosavad v přírodozpytu a lékařství vyhledáno a pra- 

 cováno. Jakožto první výsledek studií těchto vydal r. 1592 v Praze u Jiřího Dačického 

 výše připomenutý svůj spis bylinářský : Methodi herbariae libri třes ve 4, kterýmž jméno 

 své ve védě vůbec a v bylinářství zvláště na věky oslavil *). Spis tento dává nám 

 zřejmý důkaz nevšední důvlipnosti a vysokého vzdělání Zalužanského , ješto se zakládá 

 na tak zdravých a při tom tak prostých a přirozených pravidlech, že i len, kdo seznámen 

 jest se spisy nejnovějších botaniků, diviti se musí důmyslnosti tohoto krajana našeho, 

 a to tím více, prohliži-li k tomu, že žil v době lak nevědecké, všelikému skoumání věcí 

 přírodních lak nepříznivé. 



O tomto výlečném spisu psali již Ad. Voigl a Karel Sandberk v pojednáních 

 svých o přírodopisu v Cechách, pak Curlius Sprengel v své Historia ret herbariae, 

 y Amsterodame r. 1807 vydané ; hrabě Kašpar Šternberk v svém spisu : Abhandlungen 

 uber die Fflamenkunde in Bohmen, I. Th. Pra^ 1817. str. 157—16!, jakož i pmf. Scat. 

 Presl v úvodu k svému bylináři; i sám slavný Decandolle činí v spisech svých mimo- 

 chodem zmínku o něm. Siřeji a podrobněji však promluvil o tomto arcidíle Zalu- 

 žanského, objasniv i oceniv je při tom náležitě a kriticky, p. prof. J. Krejčí v svém po- 

 jednáni : Adam Zaluianský z Zaluian s ohledem na své předchůdce, obsaženém v čas. 

 Mus. na rok 1848. I, sir. 271 a násl., k němuž tuto předkem a nejprve ukazujeme. 



Vyřknuv Zalužanský náš v často jmenovaném spisu bylinářském zřejmě a určitě, 

 že rostliny mají pohlaví a to obojí, a že některé z nich mají je v jeilnom květu spo- 

 jené, jiné ale porůznu a od sebe odloučené, byl první mezi všemi dosavadními botaniky, 

 který hlubokým důvtipem svým rozeznal pohlaví rostlin a cílil potřebu soustavy přiro- 

 zené, o jejížto spořádání a ustanoveni se také v tomto díle svém, a to první, pokusil '"). 



Zalužanský náš nebyl však jenom výtečný botanik, nýbrž byl i výborný lékař, 



*) Zalužanský rozvrhuje v díle tom nauku bylinái-skou na tří částí ; v pi-rní de aetiohyia mluví v 33 

 hlavách o částkách , ústrojích , výkonech a povaze , tudíž o fysiologii bylin ; v dnihé áe hisloria 

 vypisuje v 21 hlavách přirozenou soustavu bylin; a v třetí de exercitio herbariae rozvrhnuv studium 

 botanické na analysim a genesím^ ukazuje, jak se má přikročiti k nauce bylinárské. Ve spise tomto 

 vykládá Zalužanský přirození rostlin, jich vnitrní í zevnitřní ústrojí, jich funkce a vůbec celou povahu 

 důmyslněji, určitěji, přirozenéji a vědečtěji, nežli se to před ním stávalo. 



'") Němci přičítají sice vynález Zalužanského Joach. Camerariovi (t 1598), a JUcher v svém (ietehrten- 

 lexHcon IV. str. 2140 píše strany věci té o Zalužanském takto : „Zaluziansky .... hat .... einc 

 Methodum herbariam geschrieben, in weloher letzteren er sioh selber schmeichelt und das Aiise/ten 

 haben will, als ob er der erste sei , der die bis dahin gana verwirrte Kráuter-Wissenschaft in einige 

 Ordnung gebracht und methodisch vorgetragen hábe." Kdo však bedlivé a nepředpojaté přečetl Za- 

 lužanského dílo bylinářské, nebude a nemůže odpírati tomu, že on byl první, jenž důvtipem svým 

 poinal a určité vytknul pohlaví, anobrž i celou povahu rostlin, a zmatkům v bylináibtW až dotud 

 panujícím konec učinil. 



