261 



sice svým spůsobcm léčení a zniimoslí nemoci všelikých, nvšak tehiláž již výše nežli 

 seiliiidesálník. 



Tím liyio vypliirno jedno z nejvroucnějšicli |iiiini a /;id;ini Zalužanskélio, a radost 

 jeho z obnovi-ni slaroslaviié akademio Karlovy byla veliká. Bohužel netrvala ale dlouho; 

 ncbof již 23. června r. 1613 zemi-el doklor Adam Huber a úmrlim jeho zanikla i fakulta 

 lékařská. Nedlouho pak na to vypuklo v Praze strašlivé přímoi-í , kterým i Zalužanský 

 u horlivém vykonáváni svých povinnosti lékal'ských byv uchvácen, zemix'1 na bolest niorní 

 dne 8. prosince téhož i-. 1613 ještě v nejlepším rozkvětu a plné sile mužného věku 

 svého k velikému to zártnutku rodiny a všech přátel svých , jakož i k ncnabytné škodě 

 vlasti své vůbec a akademie Pražské obzvláště , kteráž v něm ztratila jednoho z svých 

 nejvěrnějších synů a piátel. Mrtvé tělo Zalužanského pochováno jest v kapli Betlémské, 

 kdež mu manželka a syn jeho postavili náhrobník kamenný , nyní v Museu království 

 Českého chovaný, na němž se spatřuje výše \ypsaný erb s heslem: Mrjdip (Im^u/XtrTOra 

 (^Ničím neodkládej ), pak nápis: D. Adaino Zalužanio a Zaluian , Equili Bnemo, summi 

 iiiyeiiii. víiriae soliducqiic erudiiionis scriplis leslibus darissimo virn, et dnrendu fidditer 

 el mcdtmdo feliciler de patria bene merilo, vita longiore, jorluna meliore digno, sub Aiini 

 MDCXIII exilům morle ereplo. Kolkolem po kraji čte se: Sancliss. Triadi Sacr. Ludmilla 

 Foriia conjux el wiigeíms cognoiniais filius posuerunt. 



Ze všeho, co jsme až dosavad o Zalužanském pověděli, jest zřejmě vyrozuměli, 

 že byl muž velice vzdělaný, vynikaje důmyslem a ostrovlipnoslí vysoko nad vrslevniky 

 své; že byl muž praktický, pruhližející vždy a všude ku potřebám života skutečného, 

 při lom rozšafný a šlechetný i zvyklý dobré obecní nad vlastní užitek klásti ; nad to 

 nade všecko národu svého velice milovný , jehož mravní vzdělání a hmotný blahobyt 

 velmi mu ležely na srdci; slovem že byl muž, o němž vším právem stojí psáno v pamětech 

 university Pražské: „Fuit talis p/iilosophus, qualem sua acius el noslra nalio aUerum non 

 tulil." Co se pak týče výše vyp.«aného jeho arcidíla bylinářského, nelze nám jinak nežli 

 pokládali je za skvělý důkaz ostrovtipu a důmyslu českého, z něhož i zřejmě vyrozuměli 

 jest, k jakému stupni vzdělanosti byl by národ náš bezpochyby dospěl , kdyby mu bylo 

 popřáno bývalo, vyvinovati se spůsobem přirozeným, jakož se toho doslalo jiným 

 národům evru|)sk\'in. 



Dvcliríni .s ohledem na jelio lučební povahu. 



Sepsal i>rof. Dr. Jan Pm-kyní. 



Zd.i se, že vzduch, jakýž vydychujeme, jest ten samý jaký jsme vdechli : jest 

 průzračný, obyčejně beze všeho zápachu, jen trochu teplejší, ano i vlhčejší ; zvláštních 

 lučebních vlastnosti , tak prosto berouce , na něm nepozorujeme. To však nemůže býti 

 dostatečným důvodem, abychom všechno naše další badáni v tom ohledu zastavili , jako 

 to činili stai-i ftekové z příčiny, že u nich chemie sotva stávalo. Aniž na tom dosti, 

 abychom, jako v pozdnějších středověkých časech, ledajakými domněnkami se upokojili, 

 aii věc důkladného skoumání požaduje. 



Plyny nebo všeliké druhy vzduchu mají ty pro chemika nepříjemné vlastnosti, že 

 jsou z většího dílu neviditelné, bcíbarvé, neznačně hmotné, bez jistých mezi prostorních, 

 slěži zavřitedlné, čímž badateli nesčíslných trudností naskylují. Proto také jejich známost 

 v postupu vědy lučební ne:i.álo .se opozdila, i můžeme říci. že tcprv tchdáž pravých 



