263 



dosáhli jsme od íasii vynalezeni vývěvy OUonem Giierikem, kdežto i tíííe vzduchu se 

 ustanovila. Vážíf v pomřru k vodř, tiži vody za jednotu přijímaje, 770krát méni''. loliž 

 líže vody k tiži vzduchu má se jako 1: y^^a — '^'0- •> ^'''' ^'^-C ^'•"•Y J^^' '^'''"'"■át 

 vClši než tiže vzduchu. Jeítě vřtíi jistoty o zvláštnosti a hmotnosti vzduchu o|tarniho 

 dosaženo poznáním všelijakých druhů vzduchu, jež plyny nazýváme a ježto jsou plyn 

 kyslíkový, dusíkový, vodíkový, uhlíkokyslikový, uhlíkovodíkový, chlorový, jodový, bro- 

 mový a j., z nichž každý své fysické a chemické vlastnosti má a obzvláštní poměry 

 kvantitativní při sluřování s jinými prvotními lalkami zachovává. 



Ve vzduchu nalézáme podle prostoru bezmála 21 percentů kyslíku a 79 pere. 

 dusíku, nebo ještě uríitěji 20,8% kysl. a 79,2''/„ dus. Dokáže se to snadně a rychle 

 cudiometrickým *) spůsobem. Vezme se nádoba skleněná, oblá, všude stejného, asi 

 coulového poměru (kalibrirovaná), dosti vysoká, na jednom konci zavřená, na niž se 

 naznaěí čárkami diamantem vrytými sto oddílů novofrancouzské nebo některé jiné 

 míry, pak se naplní vodou a v pneumatické vaně obrátí; naěež se lam pustí vzduchu 

 obecného tolik, dokud sahá shora sto oddělení. Kdyby oba ve vzduchu obsažení ply- 

 nové se vespolek nepronikali, nýbrž odděleni zůstali (jako olej s vodou) a barvou se 

 rozeznávali, dosahoval by kyslík jakožto těžší do 21. stupně, ostatních 79 bylo by zajato 

 dusíkem, řehož arci nebývá při našich plynech co nejproniknutěji spolu smíšených. Nám 

 ale loto přijeti sloužiž na poukázku, čehož asi bychom se nadíti měli, kdyby jeden 

 z těch plynů, ku př. kyslík, náhle odňat byl ; vystoupí totiž voda tlakem atmosfaery na 

 jeho místo a zajme právě 21 stupňů, v ostatních 79 zůstane dusík v stejné míře a ne- 

 změněn. Můžeme to spůsobiti, když přidáme k jmenovaným plynům tolik vodíku, aby 

 dvojnásobného prostoru kyslíku = 2X21 = 42" zajímal. Všickni tři plynové budou tedy 

 nyní obsaženi 69 + 21+42 stupněm! cylindru. Na hořejším uzavřeném konci nádoby 

 jsou s obou stran hermeticky (neprůchodně) vpuštěny a vpajeny dva dráty z platiny 

 nebo z mosazi s konci vnitřními jen asi o čárku vzdálenými, zevně visí na jednom ře- 

 tízek až k zemi dosahující — elektrický odvodič, na druhém nachází se kulička ku při- 

 jetí jiskry z Leidenské láhve — elektrický přivodič. Nabije se totiž láhevka a pustí se 

 na kuličku. Elektřina proběhne dráty, mezi špičkami objeví se jiskra, s slabým buch- 

 nutím zapálí, kyslík se spojí s vodíkem a promění se okamžitě ve vodu, která se spnjí 

 s vodou ostatní; jest jí ale tak málo, že to nikterak v počet vcházeti nemůže. Tou 

 však proměnou vznikne vzduchoprázdny prostor v cylindru, který záhy vodou se naplní 

 až na 79 hořejších stupňů, jež dusík zajímali nepřestává. Tím změřena mnohost dusíku 

 ve vzduchu atmosfaerickém. Jiným spůsubem změří se mnohost kyslíku. Vpraví se do 

 vzduchu v nádobě skleněné, vodou zezpod uzavřené, na ohnutém drátě kousek hořícího 

 fosforu; ten stráví kyslík, z toho povstalá kyselina fosforová spojí se s vodou, voda 

 vystoupí v nádobě, a co na prostoru ztraceno, ukazuje kolikost kyslíku. Takto však 

 jen poznáváme prostorní obsah (volumen) dusíku a kyslíku, ne však jejich potažné 

 Mže. Potažnou tíží nazýváme váhu jakéhokoliv tělesa, stejným prostorem obsaženého, 

 v porovnání s váhou tělesa jiného. Co se týká těles kapalných a pevných, přijat jest 



*) Slovo eudiomelr složeno z ív= dohro, & áiop ^ otevření nebe, opar vzduchový a ^(T^iov míra, jakohy 

 řekl : dobroty vzduchu itiřrič, jenž udává kolikosti kyslíku ve vzduchu, na němž hlaviié ziirisí dobrota 

 a vdychatclnost jeho. 



