264 



stálý objem vody, ku př. kostkový palec, za jednotu, i nalezeno, že stejný objem rtuti 

 14krát, zlata I9krát tolik váží atd. Při plynech bere se za jednotu plyn atmosfaerický, 

 i nalezeno, že potažná váha kyslíku jest 1.10563, toliž že jest o jednu desetinu a pět 

 tisícin těžší nežli vzduch obecný; dusík pak o něco lehčí; totiž =0,97137. Vodík jest 

 ještě lehčí =0,073, uhličnatka těžší =1,524; nejtěžší jest plyn jodový, jenž váží Skrát 

 tolik co vzduch ; vzduch pak sám jest 770krát lehčí nežli voda. K měření potažné váhy 

 vzduchu a jiných plynů užívá se vý-věvy. Vezme se ballon skleněný, obsahu asi půl 

 kostkového střevíce, násadkou se šroubem a kohoutkem opatřený, a přišroubuje se 

 k podobné násadce u vývěvy. Vypumpuje se vzduch asi 20krát, načež až na '/jo^osa 

 ztenčen bude, což dostatečné se zdá, aby se ballon za vzduchuprázdný považoval. Ten 

 se pak zase odšroubuje a velmi jemnou váhou odváží. Máme nyní tíži pouhé té nádoby. 

 Potom se kohoutek otevře, vpustí se vzduch zevnější a nádoba opět se odváží. Bude 

 nyní o něco málo těžší než byla nádoba prázdná ; rozdíl té líže jest absolutní tíže 

 vzduchu nádobou obsaženého. Tou samou nádobou, která se pokaždé musí bedlivé 

 vyčistili, mohou se pak i jiné plyny a páry odvážiti, z kterých některé budou těžší, 

 některé lehčí nežli vzduch obecný. Obdržíme lak potažných vah plynů a par, při čemž 

 váha vzduchu co jednotka za pospolité měřítko slouží. 



Když ledy bereme ohled na potažnou tíži plynů, ukazuje se, že ve stu prostor- 

 ních částek vzduchu 23,077 " o kyslíku, 76,932 % dusíku obsaženo jest, mimo to pra- 

 videlně, ačkoliv nestejně, 0,05 % kyseliny uhhkové přimíšcno bývá. 



Tito plynové nejsou ve vzduchu chemicky spojeni, jako n. př. v kyselině du- 

 síkové, nýbrž jen smíšeni, pročež velmi rozlučitelni, an zvláště kyslík každému jinému 

 spojení snadně se podává, kdežto dusík pro svou nepřemožitelnou lhostejnost málo vlivu 

 vyvádí na podložené sobě látky. Tito plynové vzduchem obsaženi zachovávají, ač ne 

 chemické, předce tolik fysické přitažlivosti, že na spůsob cukru nebo soli ve vodě jeden 

 v druhém se rozplývá, a tedy podle potažné tíže (jako olej a voda) se neoddělují, pro- 

 čež i ve všech hloubích a výších almosfaery vždy stejně smíšeni jsou. Toto však platí jen 

 o svobodném vzduchu, v uzavřenýeh prostorách náhodou i úmyslně tylo poměry všelijak 

 změněny a pHuií.sením cizích lálek změněny býti mohou. Tak na příklad v komnatě, kde 

 mnoho lidi jest shromážděno a zevnějšímu vzduchu málo přístupu dáno, ubývá arci 

 kyslíku v té míře , jako přibývá kyseliny uhlíkové , dýcháním spůsobené , tak že 

 na konec i svíce temněji hoří a lidem udušeni hrozí. To však neplatí na svobQdnéra 

 vzduchu, kde vždy len samý poměr kyslíku a dusíku se udržuje, an ztráta kyslíku, dý- 

 cháním nebo hořením a jinak učiněná, vždy ze sousedních vrstev nahrazena bývá; nebof 

 jest arci ohromná, nevyvažitelná zásoba těchto látek v celém oboru vzdušném. Ukáže 

 se to, když se pokusíme podle známých podatků přibližme aspoň vypočítati, jak mnoho 

 asi dusíku a kyslíku v oparu vzdušném obsaženo jest. Známo, že vzduch podle zákonu 

 Mariottova poměrně k výšce v jistém postupu řidne, lak že konečně ve výši několika mil 

 ani by k dýcháni více sloužiti nemohl. Takové nestejné rozdělení základních látek ne- 

 hodí se ale k zevrubnému oučlování. K tomu potřebí představiti sobě, jakoby almo- 

 sfaera té samé všude hutnosti, kterou má při hladině mořské, do užších mezí uvedena 

 byla. Tenkrát by měla asi výšku 24.555 Pařížských střevíců, nebo aby se pohodlněji 

 výčet vedl, bez mála jednu zeměpisní míli. Ohled berouce na velikost zeměkoule, jejíž 

 poloprůměr jest 860 mil, najdeme, že by obsah prostoru celé atmosfaery činil 9,307.500 

 kostkových mil. To-li v představě přetvoříme v jednu ohromnou kostku, bude každá 



