265 



její hrana podle délky, úrky i hloubky obsahovali 210 mil, což na kostku vyzdviženo 

 210X210X210 — 9.261.000 činí bez mála onu uvedenou summu. Její líže by pak ob- 

 nášela skori) 9Vi Irilioníi liber. Z léto kosíky vzduchu atmosferního daly by se v my- 

 šlénkách tři nové kostky z obsažených plynů podle pomčrů prostorných nahoře uvede- 

 ných utvořiti. Strana kostky kyslíkové měla by 125 mil nebo celá kostka 1.959.375 

 kostkových mil; strana kostky dusíkové měla by 194 mil, nebo krychlových 7.301.384- 

 strana kostky uhliénatky něco mezi 14 a 16, mil (vezmeme-li 16, obdržíme 4096 krych- 

 lových mil), coí dohromady činí 9.258.605, bez mála to samé jako nahoře kostka 

 vzduchu celé atmosféry. 



Při dýchání netřeba ohledu bráti na dusík, nebf ten, Jak později ukážeme, větším 

 dílem pro svou lhostejnost nestráven zase se vydychuje ; uhličnatku pak pro její skrovnost 

 můžeme tu též zanedbati, ještě menšího podílu bere pára vodní, v proměnlivé mno- 

 hosti ve vzduchu rozprostřená. Obmezíme se toliko na kyslík, i ptáme se předně, jak 

 mnoho kyslíku asi celé lidstvo, průměrně na 1000 milionů osob je počítajíc, za rok 

 stráví? Podle udání Lavoisiera a Davyho spotřebuje dospělý člověk za 24 hodin 45.000 

 kostkových palců, což činí ■'^°'"'/,,3 = 26,04 kostkových střevíců, za celý rok 

 26,04x365=9504,6 kosík, střevíců; tisíc milionů lidi tedy 950.460.000.000 k. siř. 

 Jedna kostková mile Pařížské míry obsahuje 1.191.956.000.000 kr. stř. Ptáme-li se tedy, 

 kolikátý díl kostkové míle celé lidstvo stráví za jeden rok, dostaneme následující pro- 

 porcí : 1 kosík, mile má se k podílu j, jako atd., totiž 1; ,x=l 19.195 . . : 9504 . . . 

 z čehož X = 0,7975: tedy by celé lidstvo strávilo za jeden rok bezmála %„ kostkové 

 míle kyslíku. Kdyby vždy stejný počet lidi na zemi žil, a měla-li by se na čisto slrá- 

 Titi celá nahoře uvedená kostka kyslíku 125 mil rozměru, bylo by k tomu potřebí 

 2.451.000 let. Jedna jediná stačila by na 1000 let celé lidstvo kyslíkem opatřili. — 

 Ačkoliv se zdají býti tyto cifry převeliké, ano možné trváni lidstva nade všechno 

 naše ponětí, zdá se předce pravdě podobné, že, povážíme-lí letopočty, na které nás při- 

 vádí skoumáni zemésiovné (palaeonlologické), ukazující na množství milionů let minu- 

 lých, kde též svět organický dýcháni provozoval, řekli bychom, že atmosféra arci ne- 

 vyvažitelná býti musí, a že snad vždy nové a nové podíly kyslíku a jiných látek, z nichž 

 se vzduch skládá, od jinud, snad ze všeobecného světového etheru dostává. Kdyby 

 však, neohlédaje se na to, předce někdo tvrditi chtěl, že dýcháním lidstva i celého ži- 

 vočišstva a rostlinstva, okysličováním kovů, nesčíslným pálením ald. po celém povrchu 

 zemském vždy něco kyslíku ve vzduchu ubývá, považovali tu sluší, že se zase, ne-li 

 docela, aspoň z velké části nahrazuje vypařováním kyslíku z rostlin ano i z vod, 

 ze sopek, i z celé kůry zemské. Konečně pak ani by se naším pátráním a zkouškami 

 nikterak dokázati nedalo, zdali kyslíku v atmosféře něco ubývá nebo přibývá, nebo 

 by to při našich malicherných měrách, naproti ohromné oné zásobě, bylo lak neznačné, 

 že by se ani dost malým zlomkem určili nedalo, leda snad za mnoho tisíc let, při ne- 

 ustálém váženi, měření a přeměřováni. Můžeme tedy směle, jak každému dáno, dýchati 

 a tráviti vzduch atmosferní, bez obávání, že by někdy se ho nedostávalo, odevzdávajíce 

 se do vůle věčné oné bylnosti , která nesmírně bohatá jest na prostředky udržování 

 života svého tvorstva, ani časem ani prostorem nejsouc obmezena. 



Zdá se, že by se i jakýs přiklad počasného ubýváni některé z těchto látek vzdu- 

 chových ukázati dal na uhlíku. Pravdě podobno jest, že v dávném pravěku mnohem 

 více uhličnalky ve vzduchu se nacházelo nežli nyní, ano i tolik, že vyššímu zvířectvu 



ih* 18S6. 18 



