(ssavcům, plákfim, hmyzu) vzduch ani k dýchání sloužili nemohl, pročež také z oněch 

 časů žádných sledů o nich nepozůstalo ; nižšímu pak vodnímu zvířectvu (měkkejšům, 

 rakům, rybám, ano i obojživelníkům), jen málo kyslíku potřebujícím, výbornř jo dařilo. 

 Nejbujněji však vzrůstalo rostlinstvo, požívající hlavně uhlíku, jenž v atmosféro tehdáž 

 převládal, čehož ohromné zbytky v útvaru uhelném nacházíme. Bylo-Ii se pak tenkráte 

 co báli úplného zmaření uhlíku v atmosféře? Nikoli. Božská prozi-etelnost jeho ubý- 

 váním zmírnila bujnost rostlinstva, vduch očištěn od uhlíku podal převahu kyslíku, mo- 

 houcímu i vyššímu živočišstvu i lidstvu za podmínku života sloužiti, až k nynějšímu 

 vzniku dospělo. Kdož ví, jaké by spůsoby živobytí se vyvinuly, kdyby kyslíku pořade 

 ubývalo a stejnou měrou dusíku přibývalo, a zdali by jiná, nová oživující zřídla v pří- 

 rodě otevřena nebyla , což arci v tajeplném lůně budoucnosti nám neznámo se chová. 

 Vrafme se však od těchto vysokovzlétajících myšlének do bezpečných mezí naší přítomnosti. 



Vzniká otázka, jaké jsou místní poměry základních látek našeho vzduchu. Gay- 

 Lussac a Alexander von Humboldt byli první, kteří se dokázati snažili, že poměry ky- 

 slíku a dusíku všude stejné jsou. To samé dokazoval Saussure 30 let dříve. Později 

 pozoroval to samé opětně Gay-Lussac po svém roku 1805 společně s Biotem vykona- 

 ném výletu ballonem, přinesa s sebou s výšky 21.430 Pař. stř. několik porcí vzduchu, 

 který právě tolik kyslíku a dusíku ukazoval, jako dole v Paříži. Ten samý poměr látek 

 základních ukazoval vzduch vzatý Humboldtem shory Antisany 16.640 stř. výšky, a tak 

 i s jiných výšin, což nedávno o Alpách Brunnerem potvrzeno. Ano i nad bahnisky čer- 

 paný vzduch nebo vzatý z prostorů množstvím lidu naplněných, divadel, sálů, ukazovnl 

 vždy tu samou poměrnou mnohost kyslíku i dusíku. Jestli však vzduch z velkých výší 

 vzatý a značně zředěný v stejném prostoru neukazuje to samé množství látek základ- 

 ních, předce vždy zůstává ten samý jich poměr, totiž 31 : 79. Ano i v prostorách, zdánlivě 

 ouplně uzavřených a lidstvem přeplněných, vždy ještě ten samý poměr těchto látek se 

 ukazuje, proto že nikdy tak uzavřeny býti nemohou, aby mnoho štěrbin v oknech 

 a dveřích nezůstalo, dostatečných k pořádnému obnovování vzduchu. V svobodném pak 

 povětří stává se ovšem bez přestání rozličnými jeho pohyby lakové smíšení vrstev vzduš- 

 ních, že vždy ten samý poměr látek jeho základních se udržovati může. Teprv když umě- 

 lým spůsobem ouplné uzavření vzduchu se stane, můžeme i úplného strávení kyslíku do- 

 cíliti, ano kdyby společnost lidí v lakovém prostoru déle setrvala, konečně by se vlaslníni 

 dýcháním udusila, i zřejmě by se našlo, že kyslíku značně ubylo. Když na vysokých 

 horách do velkých výší vzduchového oboru vystoupíme, stává se dýchání pořade ča- 

 stější a rychlejší, abychom při stejné potřebě nahradili to, co nám na hmotnosti vzduchu 

 ubylo. To však nezáleží na poměrné nýbrž na absolutní míře kyslíku. To samé platí o ve- 

 likých hloubkách, v dolech, v zvoně potápěcím, kde vzduch značně stlačen jest a dýchání se 

 zdlouhavějším stává. Podobně jdoucímu proti silnému větru dýchání velmi ulehčeno bývá. 



Poznali jsme dosud vzduch atmosferní v jeho přesnosti , jak obyčejně slouží 

 k dýchání. Bývá ale i s jinými látkami smíšen, ježto buď neškodný jsou nebo dýchání 

 více méně obtěžují. Jsouf pak i plynové a páry, jenž vdýchané buďto lhostejné jsou, 

 nebo všelijak obzvláštně, někdy i pitvorně na činnosti životní působí, některé pak i rychle 

 život zhasívají. Ve vzduchu, snad až do nejvyšších jeho končin, nachází se pára a plyn 

 vodní. Patrní svědkové toho jsou oblaka, deště, mlhy a rosa, a však že i neviditelně 

 voda ve vzduchu rozprostřena jest, poznáváme z jejího srážení se na povrchu ochlaze- 

 ných těl a jinak i nástroji hygroskopickými zvanými, vlahoméry , jimiž se skoúmá 



