267 



povětrní povaha vzduchu. Vzducli drží v sobě buJlo mťilo vodní púry, kdežto, když skoro 

 nic, suchým jej nuzývúniu, nebo jí bývá jen proslřcdni množství ; to když so zvýši, bude 

 koneínč vzíluch vodou nasycen. To však pláli jen při jistém stupni teploty, kleni když 

 se zvétíí, vzducii se rozšiřuje a řidne, i vždy více vody vhlouje, až se zase na témž 

 slupni teploty nasytí. Chladne-li vzduch a houstne, vypouští díl své vody na spusob 

 mlhy a páry. Dýcháme tedy mimo řeCené plyny vždycky i něco vody. .lest pak i ve 

 vzduchu množství prachu, jako to poznáváme na lak zvaném slunečním prášku, jenž v kom- 

 natách se vyskytuje, když slunce okny šikmo do nich září. Patrno jest, že podle okol- 

 ností (ku př. v dílnách) toho prachu více nebo méiié bude, zvláště poměrně více u po- 

 vrchu země nežli výše, a však i v nejvyšších vysočinách byl sluneční prášek nalezen, což 

 dalo původ ku přcchvulné domněnce, žo vůbec takový prach pu svčtooboru rozptýlen jest, 

 z něhož planety a jiná nebeská tělesa svůj vzrůst berou. Něco jiného jest pracli, který 

 někdy za letních dob vichřicemi zbouřen z celých krajin se nashromáždi a až do oblaků 

 sahajíc nás napadá. Ehrenberg měl ten důvtipný nápad, že asi kruh takového prachu, 

 řádné odstředivostí kolotání země vyzdvižen, tam kde passatní větry místo své mají, po 

 obou stranách rovníku na spůsob kruhu koluje, pročež jej passátním prachem nazval. 

 Není ledy pochybnosti, že bez přestáni i všude rozličného prachu so nadýcháme. Mimo 

 to vznáší se ve vzduchu, zvláště v nejnižších jeho vrstvách, množství všelijakých výparů 

 z moří, potoků, zřídel, bahnisk, vůbec z povrchu kůry zemské, ze sopek, z rostlin 

 a zvířat, pak z dílen lidských všeho druhu. Sem náleží značné množství uhllčnalky 

 rostlin, pak i všeliké jejich zápachy, výpary rozličným kysáním a hnitím spůsobené, 

 kamž i lak zvané miasmy připočísti dlužno, též různé spůsoby kouře pálením diev i ko- 

 panin vyvozené. Také soli mořské v nejnižších vrstvách vzduchu nad mořem i nad 

 sousedními břehy se vznášejí, což již z toho viděti, že tam solné rostliny (Salsohi káli, 

 Glaux maritima, Salicornia a j.) dobře se daří. Čistých plynů na svobodném vzduchu 

 samoděk málo se vyvinuje, větším dílem řemeslným spůsobem se vyrobují, čímž i možná 

 Jich účinky na dýchání a na jiné živelní mocnosti zevrubněji poznali. Sem náležejí 

 předně sami základní plynové vzduchu, kyslík, dusík, uhiičnalka, potom všechny che- 

 mické látky, které pravidelně tvářnost plynů a par na sobě mívají anebo se teplotou 

 lakovými staly. Hlavnřjšf z nich zde uvedeme, jsouf následující : plyn vodíkový, ozon 

 (spůsob kyslíku), chlor a jeho kysličníky, kysličníky dusíkové a uhlíkové, dusík a uhlík 

 vodíkový (ammoniak), sloučeniny kyslíku a vodíku se sirou a fosforem, plyn cyanový, 

 kyslíky a vodíky fluorové, arsenikové, páry jodové, bromové, vodní, rlutni, lihové, vše- 

 likých etherů a prchavých olejů, chloroformu, a jiné, zvláště narkotické, spalováním 

 vyvozené. O jejich příznivých nebo škodných účinech na dýchání a výkony životní bude 

 později na příslušném místě pojednáno. Takovým spůsobem ohromná spousta vzduchu 

 almosferního zmirňuje a neškodné činí všechny tyto plyny a výpary, z kterých každý 

 pro sebe zkázou by hrozil rostlinstvu i živočišstvu. Již základní jeho plynové jsou pů- 

 vodně tak nastrojeni, že lhostejnost jednoho mírní dráždivost druhého, uhličnatky pak 

 tak málo přimíšeno, že neškodí zvířectvu, dostačuje co hlavní potrava celého rostlinstva, 

 které za ten dar v stejné míře atmosféře vděčně vrací kyslík z vody nanovo vydobytý. 

 V oboru pak vzdušném hospodaří světlo, teplo, elektřina, větry a vody, aby látky 

 vzdušní vždy v rovnováze byly udrženy, a při zdánlivém neladů a směsici, kterou po- 

 jmouti naši meteorologové daleku jsou ještě vzdáleni, panuje blahodějně zákon organický, 

 jímž so dari cokoliv žije pod nebem, na zemi i ve vodách. Ukázali jsme taklo v oddílu 



18* 



