268 



tom zásobu látek, z které dýchání bere svou potravu, kterou bez přítrže život se udr- 

 žuje a plamínek životní plápolá; viděli jsme, že ta strava jest všeobecná a neujimatelná 

 každému tvoru, a její sklady tak nesmírné, že o jejím vyčerpání ani pomyšlení býti 

 nemůže. Bude nyní třeba dále pátrati, jakých účinků vzduch a plyny vyvozují v útro- 

 bách těla lidského a vůbec zvířecího, a jaké se tam s nimi stávají proměny. 



n. 



Budeme nyní považovati účinky dýchání vzduchu , předně jaké sám trpí změny 

 svým krátkým spojením s naším tělem, pak jaké změny vyvádí a jaké činnosti vzbuzuje 

 v rozličných ústrojích našeho organismu. Již jsme se z počátku zmínili , že sprostým 

 spůsobem na vzduchu z plic vydchnutém žádných nápadných vlastností nenacházíme, 

 leda že se zkouškou velmi jednoduchou ukázalo , že v něm značně uhličnatky přibylo. 

 Tím však se spokojiti nemůžeme; nevíme, mnoho-li jí přibylo, neznáme jaké změny se 

 staly s kyslíkem a dusíkem, zdali jich množství zmenšeno nebo zvětšeno. Toho se všeho 

 podrobnějším pátráním dosti zevrubně dovíme. K tomu tedy přikročme. 



Vzduch vydechnutý bývá teplejší nežli vzduch vdechnutý. Příčina toho leží na 

 dlani. Vnitřní teplota plic pochází od krve , která pravidelně slojí na 28 až 30" R. 

 (35 — 37" C). Vzduch se okamžitě ve všech měchýřkách plícních rozprostře a tedy 

 teplem se pronikne. To by se arci stalo při praním vdechnutí, při opětném dýcháni 

 nové podíly vzduchu tak hluboko nevniknou, i žádá to delšího času, než ouplné smíšení 

 se stane, an ve větších trubicích vzduch déle chladný zůstává a výdechem se vracující 

 jím ochlazen bývá. Proto také v zimě výdech méně teplý jest nežli v lelě, při střední 

 teplotě venku (15—16" R.) dosáhne teploty krve (28—30" R.), když venku zima málo 

 pod nebo nad nuUou, vydýchaný vzduch bývá 23—25" R. Záleží však mnoho na stavu 

 teploty celého těla. Když v zimě hodně vymrzneme, vystoupí teplota výdechu sotva přes 

 22" R. Zajímavé a vědecky důležité by bylo skoumali, zdaliž i v zimnici, v čas mrazu, 

 pak i při choleře výdech bývá studenější nežli obyčejně ; naopak zdali v horečce, zvlášf 

 při horku pichlavém tyfosním bývá teplejší. Zasloužilo by to pozorlivějšiho ohledáni 

 lékařů, i získala by diagnostika nový spůsob a nástroj vypalrování , jak hned obšírněji 

 vyložíme. Tu jen ještě podotknouti dlužno, že v klimatech horkých, kde zevnější tem- 

 peralura (až do 43" R.) vyšší bývá nežli krve, teplota výdechu jen málo výše postupuje 

 a tedy podobně se chová jako výpary kožní. 



Nástrojek ke skoumání výdechu jest skleněný cylinder, třeba jako se užívá u lampy, 

 do toho se upevní korkem malý therraometer, ale tak , aby co možná blízko zevnějška 

 viděn byl, pro vodní páry, které by zacláněly; korek musí být tak uříznut, aby dýchání 

 nevadil. Na jednom konci se cylinder zouží nebo zacpe bavlnou , druhý konec vezme 

 se do huby, aby se jim dýchalo. Dýchání se obyčejné prodlužuje tři nebo čtyry minuty, 

 což dostatečné býti se zdá, aby teplota dechu rluf teploměru cele pronikla a také se 

 zevnější v rovnováze se udržela. Takového nástroje použili při svých zkouškách Brunner 

 a Valentin , jejichž výsledky ve vlastních tabulích podali , srovnávajíce se s tím , co 

 právě vyloženo. 



Zadruhé ohled bráti sluší na vodní páry, dýcháním z plic vyvinované. V zimfi 

 se každ'- o jejich přítomnosti na vlastní oči přesvědčí, vida je se vznášeli v studeném 

 vzduchu na spůsob kouře nebo dýchaje na okno v studeném pokoji, na kterém se pára 

 srážejíc vodními krůpějemi je potahuje. Chceme-li však zkoušku zevrubněji zaříditi, 

 abychom stanovili určitou mnohost vody jistým časem plícemi vydané , třeba k tomu 



