379 



Krev vcnosní přichází ilo plic z praví; komory srdeční asi 5 lolů jedním pulsem, 

 ledy najedno pravidelné dýcháni 4krát tolik — 20 lolů, což řini na 12 výdechů za 

 minulu 20x12 = 240 lotň ; "%j = 7.5 lib.; lo dá 420.000 grammů nebo 4711 kub. 

 cm. krve, která by dala za jednu minutu bezmála 260 kub. cm. uhličnalky, což s liořej- 

 šinii zkouškami Vierordtovými 3000 k. cin. vzduchu za 1 min. 

 171 — uhiičnatky 

 4711 — — 



260 — — výborně se srovnává , když podle Magnusa 



přijmeme, že venosní krev 5.35 percentů uldičnalky v sobě obsahuje. Hodí se ledy také 

 zkoušky Vicrordtovy k tomu , abychom z nich a podobných poznali množství uhličnalky 

 za určitý čas v krvi plícni vyvinuté. 



Vzniká otázka, zdaliž uhličnatka prosto v krvi se tvoi'í, anebo tcprv sloučením uhlíku 

 s kyslíkem při dýchání uvedeným. Zdálo by se, jakoby poslednější domněnka byla 

 pravdě podobnější, protože právě tolik kyslíku prostornou měrou s krví se spojuje, jako 

 z ní uhiičnatky se vydychuje- Byl by tedy uhlík v krvi plícni jaksi připraven, aby hned 

 s kyslíkem se spojiti a v uhličnatku obrátili mohl. Pak by kyslík atmosferní ani do 

 těla dále nevcházel , jsa toliko určen k vylučování uhlíku, a celé dýcháni bylo by jen 

 vylučování látek škodlivých a čištění krve. Však podle zákonu Grahamova , o kterém 

 nahoře jednáno, zdá so býti více pravdě podobno , že uhličnatka v plícni krvi již při- 

 pravena, kyslíkem jen ven vylouděna a jím zaslána bývá, kterýž pak krev venosní pro- 

 mění v arteriosní a v ni po celém těle dále rozmanitými spůsoby oučinkuje. Jako krev 

 plícni dýchá vzduch atmosferní, tak dýchá každá částka celého těla krev arteriosní, pro 

 své potřeby a podle svých ouřadů jí zvláště používajíc. Známo , že jen krví arteriosní 

 všeobecná duševní a tělesní čilosl se probuzuje a že pí-i ubývání nebo změňování jejím 

 vědomí a smysly se zatemňují a všechny činnosti tělesní ochabuji. Jejím proslředkovánim 

 hlavně svaly oučinkují a jako dýchají, berouce z ní kyslík a vydávajíce jej zase do krve 

 venosní. Podobného cos asi se stává v nervách a mozku při činnostech žití duševního. 



Máme příklady na mnohých vyloučenínách těles organických, že nejen co vyvrhele 

 považovati se mají, nýbrž že i v soustavě zevnější přírody v nové činnosti a ouřady se 

 uvazuji. Kyslík rostlinstvem vylučovaný vchází zase dýcháním do těl zvířecích , uhlič- 

 natku od zvířat vydanou ochotně rostliny přijíinají. Co zvíře v močovině vyloučilo, 

 výborně slouží rostlinám za potravu. Uvnitř vlastního těla pak sliny, sok žaludkový a 

 střevní tráví a zažívá potravu zevnější a dopomáhá ji proměniti v mízu a krev. Krev 

 pak jest všeobecné Ivořivo. .lí dýchá zárodek , jí se také krmí, z ní pak po porodu 

 prýšti se mléko život dadoucí novému zrozeňátku. A jaké mocnosti zavírají v sobě soky 

 plodní, jichž našimi smysly nikterak pojmouti nelze. Což by měly výpary kůže, výpary 

 plic býti docela nečinný? Nekryjí se snad v nich zárodky nového vyššího života, který 

 v říši neviditelné atmosféry spůsoby námi netušenými nové divy plodí , nám teprva 

 v posmrtném živobytí vyjeviti se mající ? 



Však abychom v tomto světlotemném oboru říše atmosferní déle ncbloudíli a ne- 

 blouznili, obrátíme se zase k živé krvi, jak zvláště dýcháním vždy nové oživena a ob- 

 čerstvena bývá. Krev venosní Icmnočerveaá po nedlouhém čase, nejsouc obnovena, 

 sama sebou by žili zhasila a neomylnou smrt přivedla. Z jednotlivých nástrojů lěla se 

 vracejíc, po odbytí tam svých činností, jest bez mála cele umořena a vyčerpána i skoro 

 jedovaté vlaslnosli přibrala, aniž by déle tělo živiti mohla, kdyby dýcháním nové oživu- 



