299 



vysuje všecko představení, nebot rozlučuje i tvrdá kopyta telat a krav, ba ani pu smrti 

 ptáka pracovali nepřestává. Při jednum supu, zaslřeieném práv6 když kořist svou po. 

 žíral, jejž po tři dní na inisté ležeti nechali, nalezena jest všecka potrava v jelio ža- 

 ludku (lišíí kýta s kozí a chlupy) pravidelnýnt pochodem strávena — příklad lo paměti- 

 hodné neoilvislosti žaludkové činnosti od činnosti srdeční. 



Spůsob živobytí supa bradatého na svobodě byl ještě málo pozorován. Potiebi k tomu 

 mnoho trpělivosti, bedlivosti a smělosti, pročež zprávy takové jsou jenom kusé. Obyčejně 

 vyletují supi časně ráno a zamíří nejdříve tam, kde posledně ulovili kořist, bud aby 

 zbytky její dožrali anebo aby novou zvěř přepadli. Tiše visí sup v oblacích, an pře- 

 krásné oko jeho slídí po celém okolí a jeho ku podivu ostrý čich na velikou vzdále- 

 nost jistou kořist čenichá. Pod rozcpialými křídly jeho leží celý svět. Alpská zvířata 

 pasou se pokojné, nemajíce tušení o smrtícím mračnu, které v nesmírné výši nad nimi 

 visí. Ona s větší jistotou předzvidají nebezpečenství přicházející se strany, od země, 

 n větří jenom vzduch hlubiny. Najednou s tlukoucíma křídlama napadne je sup od zadu 

 šikmou čárou. Tu ni-ní útěku ani skrýše, ubohá zvěř jest ztracena drive než pomyslí 

 na útěk, a loupežník unáší kořist svou povětřím. A však jenom menši zvířata : lišky, 

 sviště, jehňata, psy, jczevce, kočky, kůzlata, kolčavy, zajíce, slepice, může sup unesli, 

 nebof drápy a nohy jeho jsou v poměru slabé, a hlavni sila jeho spočívá v zobáku 

 a křidlách. Kořist bývá bud na místě pohlcena anebo na jistou skalinu odnesena, která 

 slouží supu za jatky. Vyhlidne-lí si nějaké větší zvíře, těžší ovci, starého kamzíka neb 

 kozu, pasoucí se bliž propasti, tedy nevysoko nad nimi dělá kola a hledí jim nahnati 

 hrůzu ti!>kna je ku kraji, načež šumícím letem za nimi se pustí a mocným udeřením 

 peruti do hlubiny je srazí. Pak spustí se na roztříštěnou svou kořist, vyklube jí přede 

 vším oči, otevře jí břicho a nejprv sežere vnitřnosti a potom teprv maso a kosti. Ži- 

 vým kočkám rozmačká hlavu a pohltí je pak najednou. Nejednou bylo pozorováno, 

 kterak tuto praktiku provozoval také naproti lovcům, nalézajícím se v nebezpečném po- 

 stavení na kraji některé propasti, a tito ujišfovali, že šumot, rychlost a mocnost ohrom- 

 ných jeho perutí činí omamující, skoro neodolatelný dojem. Tímž spůsobem pokusil se 

 jeden sup, sraziti dolů vola stojícího nad hlubokou roklí, ale neohrožený člvernožcc 

 nedal se vyděsiti z přirozené své ílegmatičnosli. S hlavou skloněnou opíral se o silné 

 své hnáty a pokojně vyčkal, až sup uznal neprospěšnost svého usilování. 



Dokončiv zrána svou honbu vrátí se sup k svému bydlišti mezi skalinami, kdežto 

 obyčejně celý den pokojně sedí v svém brlohu nebo na některém skalním výstupku, na 

 pohled líný a tupý. Nemá-li se starati o mladé anebo-li nebyl vyděšen, nebývá ho po- 

 zději přes celý den viděti v povětří. Sup dle ročních počasí mění své honbiště. Na 

 jaře obývá v prostřední a vysoké krajině alpské a mívá brloh svůj v skalních rozsedli- 

 nách anebo nedostupných výstupcích nejvyššch stěn, kde poněkud aspoťi shora jest kryt. 

 Často bývají brlohy jejich zdaleka znalé, jsou však nepřístupny a mimo všechen dostřel. 

 Složcnost jejich hnízd jest jednoduchá, jen že sp tu nalézá všecko u větši míře nežl; 

 U jiných ptáků, zevrub však nebyla ohledána ješlo od nikoho. Záhy v roce snese sa- 

 mice 3—4 velmi veliká, bílá, hnědě skropená vejce, z nichž obyčejné jenom dvě bý- 

 vají vysezcna. V jednom čerstvě zabitém ptáku nalezeno bylo již v polovici měsíce 

 února docela vytvořené a k snesení připravené vejce. Z obou vylíhlých mladých zdá 

 se, že často jenom jedno bývá od rodičů odchováno. Mladí supové p^.kryti jsou po 

 vylihnuti bílým pejřím, a veliké vole a břicho dává jim škaredý a protivný vzhled. Staří 



20 « 



